Om Cliristianiaf jordens Fauna. 261 



bredere ved Roden og eftcrliaanden smalere imod Enden 

 (Fig. 37), som er uddraget i en stærk couisk Spids. Dets 

 Rygflade er i den forreste Deel noget indhulet eller canal- 

 formig fordjbet efter Længden, i den øvrige Strækning 

 derimod flad eller endog svagt convex, og paa hver af 

 dens Siderande væbnet med 3 meget smaa bagud rettede 

 Torne, den ene omtrent i Midten af dens Længde, den 

 anden ved Roden af den couiske Endespids, og den tredie 

 midt imellem begge hine, samt endelig med en meget 

 lang og stærk, ligeledes bagiid rettet Torn paa hver Side 

 af Endespidsens Basis ganske tæt bag den bågeste af 

 hine smaa Torne. Begge Vedhængets Siderande ere des- 

 uden besatte med korte Fjærbørster (især hos Hunnen, 

 sparsommere hos Hannen) og paa hver Side af den co- 

 niske Endespids, omtrent ved Midten af dens Længde, 

 med en overordentlig stærk og lang (mere end dobbelt 

 saa lang som den nys nævnte store Torn), med meget 

 tæt siddende korte Smaafjær besat Børste. 



Pontophilus norvégiens blev af mig allerede for 

 mange Aar siden opdaget ved Florøen paa 30 — 60 Favnes 

 Dyb, dyndet Bund, senere fandt jeg den ved Manger, 

 Christiansund og Østerraat i Trondhjemsfjord, paa den 

 sidste Localitet paa 100 F., overalt temmelig sjeldent; 

 hvorimod den i Christianiafj orden, f. Ex. i Bundefjorden 

 og især ved Drøbak, er meget almindelig paa 30—120 F. 

 Senere har ogsaa Goes fundet den ved Bohuslän. En- 

 dehg har min Søn nylig fundet den ved Skraaven i Lo- 

 foten sparsomt ligened til 300 F., og, efter et mig af 

 Danielssen meddeelt Exemplar, gaaer den i Hardanger- 

 fjorden endog ned til 450 Favnes Dyb. 



Som allerede ovenfor ommeldt har Goes i hans 

 „Oversigt af Skandinaviens Crustacea decapoda podoph- 



