Botanisk Eeise i Sommeren 1863. 13 



trent 4000' ?), frembyder det ikke mer end 58 Alpe- 

 planter, som alle, (med Undtagelse af Campanula harhata), 

 høre til de alleralmindeligste, og 35 paa Valdersfjeldene 

 almindelige Alpeplanter savnes, livoriblandt jeg kun vil 

 nævne alle Saxifragerne (undtagen S. stvllaris). Silene 

 acaalis.Draha incana, Astra g alns alpimis, Veronica saxatilis, 

 Carex imlla, Aira alpina, Antennaria alpina etc. etc. 



Fjeldet, der skiller mellem Torpen og Etnedalens 

 øvre Del, danner et Plateau, hvorpaa Søndfjeld og en- 

 kelte mindre Toppe hvile. Dette Plateau naar ovenfor 

 Hugelien op over Granens Grændse men sænker sig 

 snart nedenfor denne og falder lidt efter lidt af mod 

 Etnedalen. Veien fører herover paa en Strækning af 

 omtrent 1 V2 Mil for])i talrige Sætre. Da min Fader i sin 

 ovenfor nævnte Reiseberetning omtaler disse Sæteregne 

 som en Trakt, der var ham skildret som meget lovende i 

 botanisk Henseende, og han ikke selv fik Anledning til at 

 undersøge den, haabede jeg her at gjøre god Fangst; men 

 jeg blev desværre skuffet i disse Forhaabninger; jeg bota- 

 niserede paa flere Sætérvolde, men fandt deres Flora tem- 

 melig triviel. Geranium sylvaticum, Banunculus acris, 

 Bartsia, Saussurea, Hier ad um alpinum under flere Former 

 og H. vigrescens vare de Planter, der sammen med nogle 

 andre ligesaa almindeUge characteriserede Vegetationen 

 og laante disse Sætérvolde en temmelig broget Blomster- 

 pragt, der paa Afstand saa meget tillokkende ud, men 

 som ved næ.rmere Bekjendtskab skuffede desto mere. Ud 

 paa Eftermiddagen kom jeg ned til den saakaldte Aaflet- 

 bygd, en Samling Hjemsætre, der høre Etnedalen til, og 

 gjenfandt paa Sætervoldene den forhen kun i Torpen 

 fundne Canipamda harhata. Jeg fandt den senere tilhge 

 paa et Par andre Steder i Etnedalens øvre Del, nemlig 



