Botanisk Reise i Sommeren 1863. 19 



ved Strand i nordre Aurdal og endnu mere ved Reien og 

 Stæe i Slidre møde enkelte Forløbere for Alpefloraen i 

 selve Dalbiinden. Dog er Klimatet i Slidre vistnok mildere 

 og Sommervarmen mere 'drivende end i nordre Aurdals 

 Hovedsogn, der ligger mindre i Ly for de fra Høiijeldene 

 kommende barske Vinde, hvis hemmende Indflydelse især 

 paa Trævegetationen synes at vise sig i den tynde og syg- 

 nende Granskov, som bedækker Tonsaasens vestlige Skraa- 

 ning og som engang hærjet afØxen nu ikke mere formaar 

 at opnaa nogen Frodighed. I Slidre ser man som sagt 

 allerede Spor af Alpevegetation i selve Dalbunden; ved 

 Øilo, der ligger ved Vangsmjøsens østligste Ende foran- 

 drer Vegetationen sig med Et. Granskoven, som i Slidre 

 i stor Frodighed pryder de Dalen indesluttende Aase, op- 

 hører her pludselig, en Mængde Alpeplanter afløse de for- 

 svindende Lavlandsplanter og det endskjønt Vangsmjøsens 

 Vandspeil og dens Bredder kun ligge omtrent 1500' o.H., 

 medens Granskoven i den nedre Del af Valders stiger op 

 næsten til den dobbelte Høide. I Vangs Hovedsogn fore- 

 kommer saaledes kun paa et Sted en liden Granskov samt 

 hist og her enkelte Grantræer, medens Skovene dannes af 

 Betula ghdmosa. Grunden til denne mærkelige Forandring 

 maa udentvivl søges i den umiddelbare Nærhed af de høie 

 Snefjelde, som paa alle Sider indeslutte Vangs Alpedal. 



En langt overveiende Del af Gebetet optages som 

 ovenfor nævnt af de Fjeldmasser, der paa begge Sider 

 omgive Dalen og som ligesom denne stige i Middelhøide, 

 jo mere man nærmer sig Filefjeld, saaledes at man alle- 

 rede i Shdre finder Fjelde, der naa op til Snegrööndsen. 



Det geologiske Underlag dannes i de lavere Egne 

 saagodtsom udelukkende af Lerskifer undtagen i Hurum, 

 Annex til Vang, og under BitihorU; hvor de samme ældste 



