Botanisk Reise i Sommeren 1863. 29 



horns østlige steile A fstyrtnin g og kom efter atter at have 

 steget i Høiden ind paa Fjeldsletten ved Vestenden af 

 Vinstervandene. '^ -ilMiot;<-j7 i^iùh'riH hVî m-i.! /, . . 



Vinstras Gebet. » ; ) ^ i 



Fra det 8470' p. H. hggende, henved '' 5 ' Mile lange 

 og forholdsvis smale Bygdinvand gjenneraløber Vinsterelveii 

 en Strækning af omtrent V4 Mil og falder ud i det omtrent 

 lige saa store hdt lavere hggende Strømvand, der sammen 

 med -flere andre Vande længere nede i Vasdraget benæv- 

 nes Vinstervandene, og tilsidst løber Elven ud i Gud- 

 brandsdalens Hovedvasdrag. Den Del af dette Gebet, som 

 jeg undersøgte, nemlig den øvre, vil jeg her nærmere 

 omtale. 



Den Fjeldrække, som fra Horungérne skyder sig frem 

 mod Øst paa Nordsiden af Bygdin mellem dette og det 

 parallelløbende Gjendinvand, danner Grændsen mellem 

 Vaage og Lom paa den ene og Vang paa den anden 

 Side og indeslutter en Mængde Fjelde, der udmærke sig 

 fremfor de fleste andre af Norges Bjerge ved sine spidse 

 Alpeformer, idet de med steilt afstyrtende Sider snart 

 fi'emtræde i Form af Pyramider og Kegler, snart oventil 

 ere spaltede i flere særskilte Tinder og Horn, der undertiden 

 have de bizarreste Skikkelser. Ligesom Horungérne selv 

 naa de en Middelhøide af 6000 — 8000' og høre saaledes 

 til vore høieste Fjelde; ja Nogle have endog troet blandt 

 dem at finde Toppe høiere end selve Galdhøpiggen, (saa- 

 ledes regnes Knudshultinden, skjønt den vist neppe er 

 maalt, af Enkelte for at være Norges høieste Fjeld). Paa 

 Nordsiden af Bygdin hgger lige ved Våndet Galdeberg, 

 som danner Fodstykket til Galdebergsknausene; i Øst for 

 disse Torfindstinderne og Mugnafjeld eller Kalvaahøgda 



