262 Eobert Collett. 



Faunaen. At Plante- og Dyreverdenen maa have naaet 

 en høj Grad af Udvikling, indsees derfor ogsaa lettelig, 

 naar man betragter den heldige Fordeling af de forskjel- 

 lige Slags Terrain, hvoraf næsten alle, det rent alpinske 

 og det aabne Hav imdtaget, åndes repræsenterede i den 

 kun faa Qvadratmil store Christianiadal. 



Med specielt Hensyn paa den ornithologiske Fauna 

 viser dette Forhold sig ikke mindst gunstigt. Dels ophol- 

 der sig og ruger i Egnen et langt større Antal Fugle- 

 arter, end der af dennes indskrænkede Størrelse kunde 

 ventes, og dels gaa de fleste af de i Egnen ikke rugende 

 Trækfugles Vaar- og Høsttræk enten netop over denne 

 Trakt, eller i ethvert Fald ikke mere østligt eller vesthgt, 

 end at Christianiaegnen altid ligger indenfor den yderste 

 Grændse af enkelte Individers Træk*). Endvidere ligger 

 Egnen baade saalangt mod Nord, at den danner den syd- 

 ligste Grændse for flere af vore højnordiske Landfugie, 

 og tillige saa langt mod Syd, at et ikke ubetydeHgt Antal 

 Arter, der fornemmelig tilhøre Mellem- og Syd-Europa, 

 have formaaet at trænge saalangt op. Endehg har den 

 Forbindelse, hvori Egnen gjennem Christi aniafj orden staar 

 med Havet, bidraget til Faunaens Forøgelse med flere 

 pelagiske og højnordiske Søfugle; med andre Ord, Chri- 

 stianiaegnen danner i ornithologisk Henseende et Centrum, 

 der ligger indenfor, eller ialfald berører Grændserne af 

 noget nær alle de Arters Omraade, der tilhøre Landets 

 Fauna. 



Fornemmelig er det i de sidste 40 — 50 Aar, at 

 Egnen efterhaanden med den tiltagende Befolkning og 

 den deraf følgende større Opdyrkning og Anlæg af Haver 



*) En mærkelig Undtagelse herfra gjør Charadrius morinellus , 



