350 Robert Collett. 



hvert Aar, og stedse i langt mindre Antal, end f. Ex. paa 

 Vestlandet. De stryge ideligt ora, og forblive kun kort 

 Tid paa det samme Sted. De søge sin Føde paa de sne- 

 bare Pletter paa Markerne, især paa Ågre, hvor Halm- 

 stub berne staa igjen, og ere oftest temmelig sky; naar de 

 bhve opskræmte, flyver gjerne den hele Flok en Stund 

 frem og tilbage, og slaar derpaa ned igjen i Nærheden. 

 Deres klare stilbdsbgnende Lokketone lade de høre under 

 Flugten, sjeldent siddende; undertiden høres ogsaa et fint 

 Kvidder, blandet med flere skjærende Toner, hvorimod 

 aldrig deres egenthge, lærkeagtige Sang. I milde Vintre 

 forlade de os aldrig, men altid i strenge; under disse 

 sidste sees de her i Egnen i Regelen blot paa Trækket 

 til og fra Mellem-Europa, hvorimod kun faa blive tilbage. 

 De synes oftest at forekomme her om Vaaren i April, 

 da de træffes indtil Maanedens Udgang, gjerne i Selskab 

 med Lærkerne. 



Den overordenthge Varieren i Farve, som finder Sted 

 hos de forskjellige Individer, har, som b ekj endt, sin Grund 

 i en Bræmfældning, som ikke foregaar aldeles samtidigt 

 hos Alle. 



51. FringiUa linaria, Lin. 

 Graasisik, Moirisk. 

 Saasnart den første Sne er falden om Høsten i vore 

 Fjeldegne, hvor denne Fugl har hækket og tilbragt Som- 

 meren, søge de ned paa Lavlandet, og vise sig i Christi- 

 aniaegnen i de første Dage af October i Flokke, der en- 

 kelte Aar, f. Ex. Vinteren 1861 — G2, kunne være ganske 

 overordentlig talrige. I Begyndeisen holde de sig mere 

 spredt i Birke- og Oreskovene, hvor de fortære disses 

 Frø, men saasnart Sneen er falden hernede, slaa de sig 



