460 Eobert Collett. 



denne Aarstid langt sjeldnere i Omegnen, end omVaaren; 

 i October sees enkelte mindre Flokke. 



171. Anser einerens, Meyer. 

 Graagaas, Vildgaas. 

 Denne noget østligere Form end foregaaende trækker 

 samtidigt med denne og paa samme Maade om Vaaren 

 over Christianiadalen, og som det synes, omtrent ligesaa 

 talrigt. Saaledes have de Flokke af Graagjæs, der af 

 Prof. Kasch om Vaaren ere observerede saa nær ved, at 

 Arten kunde kjendes, ligesaa ofte bestaaet af einerens, 

 som segetum. Da Vildgaasen er endnu mere sky og for- 

 sigtig, end Sædgaasen, muligens i højere Grad end nogen 

 anden indenlandsk Fugl, lykkes det yderst sjelden at faa 

 nogen skudt, hvor en Flok har slaaet ned for at hvile; 

 derimod kunne begge Arter lettere skydes i Flugten, især 

 i slet eller taaget Vejr, da de stedse flyve meget lavt. Paa 

 Universitetsmuseet opbevares det Exemplar, der første 

 Gang blev antegnet som norskt, og som blev skudt i Øie- 

 ren Vaaren 1840. Om Høsten synes den største Del af 

 de Gjæs, der trække over Christianiadalen, at beståa af 

 denne Art, dog blive næsten aldrig Exemplarer af nogen 

 af Arterne paa denne Tid skudte. Vildgaasen hækker 

 mod Syd saalangt som til Throndhjem. 



172. Anser alhifrons, 

 Blisgaas. 

 Denne Gaaseart, som her i Landet har sit fornemste 

 Tilhold i Finmarken, hvor den dog forekommer sparsomt, 

 viser sig fra og til, men yderst sjeldent paa Trækket i 

 Christianiadalen. Høsten 1828 blev et yngre Individ skudt 

 paa en af Øerne i Øieren, og opbevares paa Universitets- 



