98 C. M. Ouldber^. 



ikke har gjort, og det er dette som be\irker Afvigelsen 

 fra den Laplaceske Formel. 



Betragter man to Punkter paa en Vertikal, under 

 Breddegraden / og betegner disse Punkters Afstande fra 

 Jordens Centrum med r^ og rg, Temperaturen i samme t^ 

 og to, saa er den sædvanlige Fremgangsmaade følgende: 

 Istedetfor Jorden tænker man sig en ideal Kugle, hvis 

 Radius er lig Jordens midlere Radius, omgiven af en 

 eensartet Atmosfære, hvis Temperatur overalt er = 



- — - — -, og hvis Tiltrækning paa Overfladen ligeledes er 



/i 



constant = go (1 — ß cos 2 A), hvor g^ er Tyngdens 

 Intensitet paa Jordens Overflade ved 45 ^ Bredde, ß =■- 

 0,002588. Vi tillade os at fremhæve, at det er nødven- 

 digt, at paa denne ideale Kugle er Tyngdekraften con- 

 stant, og ikke, hvad man muligens kunde formode, for- 

 anderlig efter samme Love som paa Jorden. Thi var 

 dette Tilfældet, kunde Tyngdekræfterne ikke mere være 

 rettede mod Centrum, hgesaalidt som de kunde være 

 parallele. Heraf sees, at Indførelsen af Tyngdens For- 

 anderlighed beror paa et falskt Princip, man tager Hen- 

 syn til at Centrifugalkraften og Jordens Ellipsoidicitet 

 forandre Tyngdens Intensitet, men ikke at de paa samme 

 Tid forandre Tyngdens Retning. 



Paa vor ideale Kugle tænke vi os endvidere gjennem 

 de to Punkter lagt to concentriske Kuglefladcr, og om 

 Punkternes Vertikal som Axe tænkes beskrevet en conisk 

 Kuglesektor. Vi har altsaa nu et Element, begrændset 

 af to Kugleflader, med Radier r^ og r 2 og paa disse være 

 Atmosfærens Tryk pj og pg, endvidere af en Kegleflade, 

 hvorpaa Trykket varierer fra Pi til po. Indføre vi sfæ- 

 riske Coordinater: et Punkts Afstand fra Centrum = r, 



