198 G. O. Särs. 



ovenanførte Form ere rimeligvis ogsaa andre Havdyr ka- 

 stede op her, men som efter hvert som Våndet tabte sin 

 Saltgehalt lidt efter lidt ere gaaede tilgrunde, medens 

 alene hin lille Copepode har kunnet holde ud lige til det 

 sidste Spor af Kogsalt var forsvundet. Interessant var 

 det ogsaa herved at iagttage, hvilken mærkehg Indflydelse 

 Opholdet i dette for den fremmede Medium havde paa 

 dens Levevis. Medens den under almindelige Forholde 

 næsten udelukkende er at træffe i de allerøverste Fjære- 

 pytter, levede den som ovenanført her, i Lighed med flere 

 af de i de svenske Indsjøer fundne S al tv andsform er (Ido- 

 thea Entomon, Gammarus loricatus, Pontoporeia affinis), 

 kun paa det dybeste Sted af Våndet ned mellem Mudret, 

 en Omstændighed, der synes at antyde en vis Tilbøielighed 

 hos disse fra sit rette Hjem afspærrede Former til at holde 

 sig for sig selv afsondret fra de egentlige Ferskvands- 

 krebsdyr. 



Den næste Station paa vor Reise var Bej an vedlnd- 

 løbet til Trondhjemsfj orden. Ogsaa her undersøgtes Søen 

 udenfor flittig, hvorved adskilligt Nyt erholdtes fornemhg 

 af Copepodernes og Ostacodernes Ordener. Jeg fik ogsaa 

 her tilfældigvis Leilighed til at gjøre en ganske uventet 

 lagttagelse, nemlig at Copepoderne gaa ned til et langt 

 større Dyb end man hidtil har antaget. Man har før ial- 

 mindelighed begrændset de af de fritlcvende Copepoder, 

 der ifølge sin hele Organisation ere ægte Bundformer kun 

 til Littoral- og Laminariebeltet eller saalangt ned som 

 Alger voxe. Ved imidlertid at bringe en hden Portion af 

 det bløde Leer, der var optaget med Bundskraben fra det 

 betydelige Djh af over 100 Favne, ned i et med friskt 

 Søvand fyldt Glas, fandt jeg dette befolket med ikke saa 

 ganske faa Copepoder. Ved gjentagne Forsøg, der imid- 



