206 G. O. Särs. 



af den grønlandske Art. Jeg har truffet den i temmelig 

 betydeligt Antal i 2 ikke langt fra Christiania beliggende 

 Smaavande, nemlig Sogns våndet og Elvvaagen (1 

 Mils Vei i Øst for Byen). Skjøndt her forekommende paa 

 et forholdsvis langt mindre Dyb end de fleste øvrige i 

 det ferske Vand levende Havscrustaceer (8 — 10 Favne) 

 viser den sig dog snart at være en saadan derved, at den 

 altid holder sig afsondret fra de øvrige Ferskvandskrebs- 

 dyr paa det dybeste Sted af Våndet. At den har kunnet 

 holde sig i mindre Vande, hvori Forandringen fra salt til 

 ferskt Vand har gaaet hurtigere for sig, viser kun, at den 

 af alle er den mest haardføre Form. 



Af de i Sverrigs større Indsjøer først iagttagne 4 

 utvivlsomme Havscrustaceer, hvoraf ialfald de 2 og rime- 

 ligvis ogsaa de øvrige ogsaa forekomme i enkelte af Nor- 

 ges Ferskvande, stamme saaledes foruden Gammarus lori- 

 catus ogsaa 2 andre (Mysis oculata og Pontoporeia femo- 

 rata) fra den vestlige Del af det arctiske Havbeite, 

 medens Idothea Entomon kun synes at være eiendommelig 

 for den østlige Deel af samme. Enten maa man saaledes 

 antage, at der i Glacialtiden ikke har været nogen saadan 

 Forskjel mellem en østhg og vesthg arctisk Fauna som 

 nuomstunder, eller, hvad rimeligere er, at Østersjøens 

 Bækken ikke, som Loven antager, udelukkende har faaet 

 sin arctiske Fauna fra Nordost, men har ogsaa staaet i 

 Forbindelse med det paa hin Tid i sin Charakteer fuld- 

 kommen arctiske Vesterhav, noget der endydermere vikle 

 bekræfte sig, hvis man, hvad jeg ikke anser for usand- 

 synligt, ogsaa i vore Indsjøer skulde træffe de 2 øvrige 

 Havscrustaceer (Idothea Entomon og Gammarus loricatus.) 



Hvad de 2 øvrige af mig i det ferske Vand iagttagne 

 Amphipoder (begge Arter af Slægten Gammarus) angaar, 



