Zoologisk Reise i Sommeren 18G2. 209 



vero fimbricatis. Lamellæ branchiales magnæ subtriaiigu- 

 lares. Color obscure fusco-viridis. Loiigit. maximorum 

 14— 15°'"»- 



Ved at sammenligne Ovenstaaende med de udførlige 

 Beskrivelser, der især af tydske Forskere ere blevne leve- 

 rede over Gammarus pulex, vil man finde ikke saa faa 

 Uoverensstemmelser, hvorfor jeg næsten skulde være til- 

 bøiehg at anse vor nordiske Form for en egen omend G. 

 pulex særdeles nærstaaende Art, især da den ogsaa i sin 

 Levevis ganske mærkeligt synes at adskille sig fra den 

 anden Form. Medens nemlig denne sidste efter samtlige 

 Forfatteres Angivelser alene lever i rindende Vand, især 

 i mindre grunde, og stærkt flydende Elve*), har jeg altid 

 kun truffet vor Gammarus i større stillestaaende Vande, al- 

 drig i Elve. Talrigst synes den at forekomme i vore høiere 

 behggende Fjelvande, hvor den endog ofte ved sin Mængde 

 bliver besværlig for Fiskerne, idet den fæster sig til de 

 udsatte Garn eller andre Fiskegreier og gnaver dem istyk- 

 ker. Almindelig har jeg saaledes truffet den i de 2 hen- 

 irnod 3000 Fod o. H. beliggende Fjeldsjøer, Af- og Vaala- 

 Sjø paa Dovre, i Lessjeværks-Vand og i Liavand ved Trond- 

 hjem. Et eneste Exemplar har jeg fra Tyrifjorden og et 



') Denne Levevis synes at være saa constant for G. pulex, at en- 

 kelte Forskere som Hosius („Ueber die Gammarusarten der Ge- 

 gend von Bonn" i Archiv für Naturgeschichte 1850) endog har 

 anvendt den som en Distinctionscharacter fra den anden i 

 Tydskland forekommende (men i Norden endnu ikke antrufne) 

 Art G. Röselii Gervais. Som et i denne Henseende ganske 

 slaaende Exempel anfører nævnte Forsker, at han i et Kjærn 

 ved Slottet Poppelsdorf i Nærheden af Bonn alene har truftet 

 G. Röselii, medens derimod just den Elv, hvorfra samme Kjærn 

 faar sit Tilløb kun indeholder den anden Art G. pulex; et For- 

 hold, han ogsaa udtrykkelig anfører at have paa mange andre 

 Steder fundet bekræftet. 



14 



