H. H. Maschmann 



Sill Jord til andre Frembring-elscr, der bclaics bedre, tilside- 

 sætte Kornets Dyrkning-, ojj tage fat paa disse» 



Kan dcriinodKornavIing-en bringues i Forbindelse med no- 

 gen anden Erbvervsgreen, der tilligge afliolder endeel af de 

 Omkostninger, som Kornavlingen niedforcr, saa fremmes 

 begge uden Opofrclse» Hidindtil har Potalos- Avling' og 

 Drændcviinsbrænden været den Binæringa bvorpaa enbver 

 Landniand har troet at burde fæste sin Opmerksombed for 

 derved at styrke sit Jordbrng*. Har ban ikke selv kunnet op- 

 brænde sin Avling, for at tilveiebringe rede Penge, saa bar 

 ban solgt sine Potatos til Brændeviinsbrænderen, uden at 

 bctænke, at Potatos i et for stort Forhold avlet med bans 

 Jords Kraft udlömmer dens Productionsevne» Dcsaarsag^ be- 

 merker man, at det Jordbrng-, bvorved der væsentlig- er anlagt 

 an paa denne Avling-, snarere gaaer tilbage end frem, og 

 omsider efterlader en udmarvel Gaard. 



Ganske anderledes vil det forbolde sig, naar Brngeren, 

 istedetfor at sælge sine Potatos, opfodrcr dem til sine 

 Krea!urc3 da giver han Jotden den Næringa tilbage i Ovcr- 

 skud, som ban bar bero vet den, Man kan sammenligne et 

 Jordbrug' med en Capital, som man alene maa fortære Ren- 

 terne af, saafremt man ei vil sec Capitalen bcnsmeltet. — 

 Saaledes er det med Landbruget : dyrker man bvad der 

 fager megen IVæring af Jorden, saa angriber man, ved 

 at afliænde Avlingen, den Capital, man bar anvendt til sin 

 Eiendoms Forbedring, istedet for at man kun bör anvende det 

 Overskud af Kra ft fy I de , Naturen har skjenket. — - At 

 finde den riglige Middelvei er vistnok en vanskelig Sag, 

 og* ingenlunde saa let som for Capilalisten at beregne et 

 Rente - Belob 5 her er Erfaring den eneste Læremester, 

 tbi bvad der kau yærc godt for en Gaard at dyrke, er det 

 maaskee ikke for en aodcn. Som Folge heraf vil det blive 



