Cliemisk IVotits, 51 



oxy*l» Med bcrnstccnsuur Ammoniak lykkes Adskillclscn 

 enduii mîndrc. Anvender man derimod den beskrevne Me- 

 tkode, saa faaer man et aldeles nild;elfrît Jcrnoxyd 0{j et 

 INil.kcîoxyd, hvori man ikke kan opdage Jernoxyd med Gal- 

 æblelinktur» Ligesaa gunstigt er Resultatet med Mangan- 

 oxydid. Kun enkelte Gange fik jeg- et Jernoxyd, som ved 

 Smeltningen med Salpeter og Soda paa Platinblik viste en 

 neppe fcjendîig lyseblaa Farve, som sandsynligviis bidrörte 

 fra mangelagtig- Udvaskning^. 



T i 1 1 æ g» 



En quantitativ ündersögelse paa Koboltoxyd forlænges 

 meget derved, at det erholdte Oxyd först maa reduceres 

 med Vandstofgas. Snarere naaer man Maalct ved at sam- 

 mensmelte Koboltoxydet med en afveiet Mængdc udglödct 

 snurt phosphorsuurt Natron, hvorved al Suurstof bortgaaer, 

 som Oxydet har optaget ved Glödningen» Den herved 

 erholdte Vægt, fralrukken den af det phosphorsurc Natron, 

 er umiddelbar Vægtenaf Koboltoxydet. Dog^ har man her- 

 ved at iagttagfe: 



1) Sammensmeltningen kan ikkun skce i et Glasfcar, helst 

 af Form omtrent som et Fingerböl. Meget godt kan man 

 hertil benytte den underste Deel af et Probcrglas. Man 

 sætter det lodret i en Platindig*el , hvis Bund er bedækket 

 med vel udglödet Qciartssand, for at forhindre Glassets Fast- 

 smelten til Diglen» Platina bliver nemlig angrcbet af den 

 smeltende Masse og Porccllaindiglcr springe fordetmestc 

 herved. 



2) Det hertil fornödne sure phosphorsure Natron erhol- 

 des ved Smeltning^ af l;ogsaI(frit phosphorsuurt Nalron-Ani- 

 moniak, og maa iforveien saa længe glödes i en bedæfchct 

 Platinadigcl, indtil det ei taber mere i Vægt, hvilket er Til- 



