64 Chr. Lanijberg^ 



man anvender blaat: fölgelig' er Ringenes Diameter större 

 for del rödc, end for det lilaae Lys. Anvender man der- 

 for lividt Lys, eller Lys af alle mulige liolgelængder fra 

 det ydersle Rode til det yderste Blaae eller Violette, saa 

 ville i nogen Afstand fra Centrum de lyse Ringe af en 

 Farve falde sammen med de mörl^e af en anden Farveg 

 ingen af Ringene vil derfor vise sig fuldlionimen mörk, 

 og" deres Antal vil begrændses derved, at de complcmen- 

 tærc Farveringe falde paa Iiinanden^ og' derved frembringe 

 et wreent rödligbvidt Lys, saaledes som det af Forklaringen 

 over de newtonske Ringe, der vise sig mellem to compri- 

 merede Glas, er bekjendt. I nogen Afstand fra Centrum 

 forsvinde fölgelig Ringene ganske i bvidt Lys. I det 

 mörke Kors er derlmod Intensiteten JXull uafbængig af ^, 

 fölgelig" og^saa af Fndulationslængden \ detfor viser Korset 

 sig- ganske mörkt^ (Fig 4). 



Sættes i (3) < = eller ogsaa b = a^ faaer man 



ß2 ^2 



Pr= c^ sin^cp sin^ (îi T - ^ sin^t), (5) 



bvilket allsaa er Udtrykket for Intensiteten, naar Lyset blot 

 bar gjennemlöbet een KryslaK Dette IJdlryk antyder ogsaa, 

 at parallellt og' lodret mod P^Op2, er et mörkt Kors, og 

 de mörke Ringes Diameter bestemmes ved Ligningerne 



sin^i eller i^ = eller = ^ ,-n^ 7;— eller 



De isocbromatiskc Curvers Form er altsaa ganske den 

 samme, som i det Tilfældc, at Lyset bar gjennemlöbet 

 begge de combinerte Krystaller, kun er Ringenes Diameter 

 större, naar T i begge Tilfældc er den samme. Under 

 forresten lige Omstændigheder forboldcr sig Qvadratcl af 



