140 M. Sårs 



abckjcndt^ — ikke at tale ora de mange Vîîdfareiscr, som 

 saadannc ündcrsög-elser af de ved en mindre ondiyg-gclîjj 

 Opbevarelsesmaade aîlererede Dyr ofte have foran! cdig^ct, 

 og Vanskeligheden at lyde Organer, hvis Forbindelse med 

 andre er ophört. ^- Naturforskeren maa derfor, om han 

 skal svare til sit IVavn, ikke alene arbeide i sit Laboratorium, 

 roen hyppig og fornemmelig i den levende Natur, 



I Erkjendelscn af denne Sandhed har jcg^ saavidt mn- 

 ligt opsögt og iagüaget Dyrene i selve Naturen 5 i Besyn- 

 derlighcd har jeg, uden at forsömme de höierc Dyrs Sta- 

 dium, da Alt her naturligviis paa del nöieste hænger sam- 

 men, valgt fil Formaal for mine Undersögelser den store 

 Række af de lavere Söedyr, dcels fordi jeg ifölgc min 

 Stillinga og Opholdssted havde den bedstc Leilighed dertil, 

 deels, og det fornemmelig, fordi disse Dyr ere de mindst 

 hekjendle af alle. 



Hvad jeg som Resultat af disse Studier denne Gang 

 fremlægger for Publicum, er en Itækkc af Undersögelser 

 over nogle lavere Söedyrs Udviklingshistorie» Denne Green 

 af Physiologien har i de sidsle Par Aar været en fortrin- 

 lig Gjenstand for min höieste Opmerksomhed, og* jeg- troer 

 at have opdaget Kjendsgjerningcr, som ere den derpaa an- 

 vendte Tid vel værd. — Udviklingshistoricn — Ovologie, 

 Embryologie og Organologie — er fornemmelig i den 

 nyeste Tid hævet til Rang af Videnskab, De ældre Natur- 

 forskere og Anatomer bleve mestcndeels fremmede for dette 

 Studium, enkelte store Navne undtagne, som en Aristoteles, 

 Harvey, Haller, og hvad disse gjorde var dog kun saare 

 lidet mod hvad de Nyere, saasom Oken, Meckel, Purkinje, 

 Pander, Dåer, Cams, H» Rathke og' Cosle, have udrettet. 

 At denne Kimdskabsgrccn doger af den allcrstörste Vigtîgp- 

 hed for Naturforskeren, at han for at kunne danne «ig: et 



