176 B. M. Keilhau 



liun faa Variationer. Overall paa de höiere og- holeste Sleder 

 af Faxcfjeld saae jeg' den fiiukornig*, brminlig^öd, med hvi- 

 de Kaoliuprikker, derhos uden Skifriglied, men afdeelt i al- 

 nelylike Bænke; den först antnifne dogf idetinindstc nogel 

 skifrigc, glimmcrblandede Afændnng" tüliörer derfor niaa- 

 skec kun den lavere Deel af Lagfölgcn. Paa Fuliifjcldel 

 forekommer Sandstenen kvid, fiinkornig og fast samt i 

 tykke I^ag*, men desuden ogsaa bruunröd, leersleenagiîg' 

 og^ idelmindstc ved Forvitringa skifrig, i det den afsondrcs 

 i Plader af omkring een Tommes Tykkelse^ endelig- ßndes 

 her en bhîg röd Varietet, bestaaende af særdeles fine, tem- 

 melig löst med hinanden forbundne Qvartskorn, en Masse, 

 hvori igjen den sidstnævnte brune, leerstcenagtige Afæn- 

 dring* hist og: her sees pletviis indblandet. — Denne losere 

 fiinkornige Sandstecn opsöges hyppigen og" anvendes til 

 Bryner, hvoraf en anselig Mængde udföres især til det ]>'or- 

 denljeldske. Man lager den kun i ürdene, hvis Stykker til- 

 deels allerede have noget af Brynesteens-Formen, saa at de 

 ere des lettere at tildannc. I Stenens ringere Cohærents 

 har sikkcriigen Forvitringen meg en Andeel. Fra Skal- 

 Fjeld i N« V. fra Fulnfjeld saae jeg en g^uul, men foröv- 

 rigt ligedan Biynesteensart, hvis Farve hidrörte fra ind- 

 blandet Okker, der maaskec för Forvitringen har været 

 Svovlkiis» 



Langsomt destruerende Kræfter virke overhoved hoist 

 paafaldendc paa disse Fjelde, Flötsernes successive For- 

 vandlinga til Masser af löse Slene overalt nær Overfladen er 

 ikke andet end et Forvitrings - Phænomen, og vanskcligen 

 vil man kunne henföre de mange i det herværende store Sand- 

 stcenfeldl, deels kanskec alt til Grundfjeldet nedskaarnc '), 



1) Ikkun löse Bedcekningsmasser saaes i det store Bassin ved Gam- 

 le-Lurdalcn og ellers ved Lordals-Elveni det blev derfor uaf- 



