184 B. M, Keilhau 



bedækKcr det Överste af Hariniindsbjerget, Lîmbjergct o. 

 s, V. 1). 



Hyperslhen-Sycnît, iiideholdeiide Tifanjern, Zirkoa og 

 Oiivin, forekommer ved Asbyn, paa Veien fra Eivdalcn til 

 Særne^ ogsaa den synes at række sig- til de samme ber 

 saa ofte over Porpbyr og Sandsleen antrnfne Grönsteen- 

 Bildninger. (V, 1 og f , 40), — Östlig ved Særne - Soen 

 saac H» en saa stor Mængde löse Stykker af Grönstenc 

 og Porpbyr (briiun samt ber ogsaa grön), at ban inaattc 

 antage disse Bjergarter ogsaa som bjemmehörende i denne 

 Egn (I, 44)5 iiavnligen mener ban, at Grönstenen bist og 

 ber lige op til Idre, ligesom i Lima bedækker Toppen af 

 Skovbjergcne, der cndnn ösfenfor Idre - Soen bestaae af 

 samme Sandsteen som bist (I, 38). 



Angaaende Bjergarlcrnes Slrög' og Fald paa de ber 

 ombandlede Steder, da bave vi alt antegnet Sandstenens næ- 

 sten vertikale Stilling ved Ulsjöberget nærmest LVfjeld- 

 grændsen, samt at Völderaasens Grönstcenlag bælde noget 

 mod S» V. Videre finde vi bos Hisinger, at Faldet ogsaa 

 ellers ora Transtrand er sydvestligt, selv paa de böiere 

 Fjelde, bvor dog Lagene med den tiltagende Höide blive 

 mere borizontale. — Ved Elvdals Kirke viser Porpbyren 

 sig i tykke, utydeligen adskilte Bænke, som synes at sænkc 

 sig' 15 — 20^ mod S* O.5 ogsaa lidt boiere oppe ved Dal- 



')Der hviler den paa kiselartet Sandsteen, her paa Porphyr, si- 

 ger H», som i diss« Antegnelser over Dalarne anfdrtr flere 

 særdeles viglijje Kjendsgjerningcr til Opiysning om Oprindel- 

 scn af de her omtalte massive Bjergartcr, Bildnin;;er, som 

 cftcr min Mening paa det Bestemteste vise sig at være Om- 

 dannelser af Alasscr, der ellers i Egnen optrædc som Over- 

 gangsskifere og fine Sandalene, 



