200 B. M. Keilkau 



paa faa ündtagelser uær, af Stedets Granit; de fleste ere 

 sharpkantede og^ tîldccls af betydelig: Störreise 5 nogle have 

 afrundede Kanter og' Hjörner, men da man seer, at For- 

 vitringen kräftigen ang^riber mange af dem, saa at de til- 

 sidst falde ganske ben til et grovt Sand, saa er Afrundin- 

 gen maaskee ikke altid at betragte som et Merke paa, at 

 de ere flyttede langveis , da den vel og* kan bidröre fra 

 Oplösniugen. De skarpkantede af disse Blokke ere ialle- 

 fald Resultatet af Granitfjeldets Deslructiois« Hvorledes 

 dettes ydre Partier tildeels lig'g"e ganske i Ruiner^ seer 

 man især ved den sydostlige Side af Enger-Söen, bvor et 

 Stykke af Landet bar faaet Navnet af "Trold-Fjerding:en," 

 fordi den til lutter löse Blokke sammenstyrtede Bjergside 

 ber afg^iver et ualmindeligen vildt Skue» Nedenfor fölger 

 ned til Soens Ende en balv Miils Strækning-, bvor der 

 mellem Söebredden og^ det faste Fjeld ligger en fra dette mere 

 for sig* adskilt Masse, som vel og* bovedsag^eligen bestaaer 

 af det samme Slags Granitblokke, men bvori disse alt vise 

 sig* meget afrundede, og* bvor de ere blandede med nog^el 

 Sand; ber Itar da Massens Material virkelige været flyttet 

 nog^et fra N. mod S., og* det Hele bar allerede lldseende 

 af en stor, paa Fjeldfoden anligg^ende Banke: det er erra- 

 tiske Blokke, som dog* ere blevne liggende efteråt bave 

 g*jort saaatsige blot det förste Skridt fra deres Hjemstavn. 

 Den samme Masse er uafbrudt fortsat videre ned igjennem 

 Dalen; idet den fra Vest tilstödende Dals "Alluvium" (eller 

 "Diluvium" ?) ber ogsaa kommer til , bar det samlede Ma- 

 terial granske fyldt Dalbuuden, og^ saaledes ber lukket for 

 Enger-Söen. Betænker man dennes böist bct^delig^e Dyb 

 (ovenf, Pag-. 8), saa kan man antage som ganske vist, at 

 de löse Masser, der sammenbæng-ende fylde DalbundeD 

 ovenfor og^ et Stykke nedenfor Rödmocn, naae flere hun- 



