380 B. M. Keilhau 



At man ikke paa Haakellcren imdladcr at kcnyltc de 

 lîgeledes der rigelig^en forhaandcnværende Torv-Afleininger, 

 falder af sig^ selv. Det forekommer mig*, at Torven fiodes 

 i större Masse paa disse Fjclde i Cliristiansands Stift end 

 paa de övrige Iiöie Strækning-er i Laudet, hvor den dog^ 

 og'saa mang-esteds er meglet udbredt. Fjeldtorven er af et 

 særeg-et Slags ; fuldkomraen færdig-dannet er den meest jord- 

 aglig', men man seer den i alle Overg^angstilsfande fra dens 

 förste Form, hvori den er et tæt Filt af Plantedele» — Paa Ste- 

 der, hvor Fugtigheden bliver staaende, udgJörTorvsubstantsen 

 ofte blot et ganske tyndt Dynd, överst en g-uulbruun Masse 

 af halvoplöst Sphagnum; paa Skraaninger, hvor der er til- 

 strækkelig^ Anledning' til Aflöb for Våndet, er Torven derimod 

 mere fast, og' gjerne fiitag'tig\ Den voxer frem over Bæk- 

 kene eller disse hule sig* ind under den, og' man rider 

 temmelig' trygt paa disse naturlige Broer» Det er vel især 

 hiint Dynd, som fremstiller en g'anske jordagtig" Torv, naar 

 det endelig* kan komme til at blive tort; da kunne ogsaa He- 

 stene komme granske sikkert frem derover, medens de ellers 

 ofte i saadaune Torvmyre lide stor IVöd, naar de have tungte 

 Klovlæs at bære, eller Rytteren vil forcere Stedet uden at 

 stigme af. De blödeste Myre kunne imidlertid være g'anske 

 fremkommeligfe, naar de kun ere vel bevoxede med Erio- 

 phoron- og' Carex- Arter eller andre saadanne med stærke 

 0Ç tætvoxende Rodtrevler forsynede Planter. 



28de Juli. Fra Haahelleren til Fjeldet Ruen, — Vi 

 droge frem lang*s en Række store Vande, som Qvinen dan- 

 ner i den brede mod Ruen opg^aaende Dal ovenfor Haahel« 

 leren. Her ere gode Græsgange, dog' kunde vi i det Hele 

 ikke faae Oie paa meer end to Drifter af Kreature, som 

 fedes her om Sommeren. Denne Deel af Fjeldstrækningen 



