Heise i Lister- og^ Maiidals-Amt. 393 



hvor den iidvidcr sig' betydcligen og: omfatter lave men 

 temmelig vidtslrakJe Sandmoer, besatte med ung Furreskov. 

 Dog slaae endnu mellem Regevig og Tonstad igjen lige- 

 som hele Bjergc midt i den vide Aahning, der er at ansee 

 som den egentlige Dal eller Iloved-lndsnidtet i Fjeldmassi- 

 vet. Komne frem paa Handen af SandCerrasscrne , troede 

 vi os med Eet hcnflyttede i en anden Egn j en viid^ dyrket 

 Slette, paa den Tonstads nette, hvidmalede Kirke og en Mæng- 

 de anselige Gaarde, en lang Broe over Elvemnndingen, der- 

 til Siredals-Vandet blankt og venligt, og Aftenen skjöu, — 

 kort vi saae og folede, at vi nu ikke længcr vare i Vild- 

 markerne, at vi havde naaet en mildere Natur. 



Ved Lunde, graa, grovflasrig Gneis, i nogle Lag med 

 Granater, 0—20^ ]N. 5^; Faldet er dog slærkere höiere 

 oppe i Præcipicerne. Endnu et godt Stykke forbi Lin- 

 deland erkjender man Skiktningen tydeligen i de maleriske 

 Fjeldvægge sydvestlig nedenfor Lunde, og seer hvorledes 

 Lagene sænke sig regelmæssigen mod Nordost, med en 

 Vinkel, som dog vel neppe er over 40 — 50^, saa at disse 

 Præcipicer — Lvad ellers sjelden antræffes — ere brudte, ikke 

 i opad-, men i nedadstigende Lag (Fig. 10,T. IV), Man faaer i 

 denne Dal ret see det Indre af Gneismassivet, hviket kun paa 

 faa Steder er saaledes oplukket som her. En saadan Dal kan 

 idetmindste slet ikke alene tilskrives Erosion,* efteråt den 

 engang var aabnet, have Bidser siden trængt sig videre 

 jnd i dens Sider, og aarlig styrte Masser ud. Men denne 

 endnu altid fortfarende Udvidelse skrider dog i det Hele 

 yderst langsomt frem. Et Merke derpaa vare nogle endnu 

 fuldkommen vel bevarede polerede Steder (uden Slribcr), 

 som bemerkede« omtrent en Ijerdedeel Miil nedenfor Lunde 

 nær ved Foden af de vestre Dalvægge» Formen af don 

 trange Flodrende nedenfor Lindeland er virkelig saadan, al 

 IL 4. B b 2 



