18 C. W. Carstens. 



ret forbruges til at forøge Gasemes Tension, og ad den 

 Vei transformeres til levende Kraft. Men uheldigvis eller 

 heldigvis — som man vil tage det — sker ikke dette. Som 

 man allerede paa Forhaand kan nde, naar en kold Metal- 

 masse kommer i Berøring med Gaser af en saa særdeles 

 høi Temperatur, vil en stor Del af den udviklede Varme- 

 mængde gaa over paa Metallet. Vistnok vil den forplan- 

 tede Varmemængde afhænge af Tiden, i hvilken Gaserne 

 og ^letallet ere i Berørelse med hinanden, og denne er jo 

 i det foreliggende Tilfælde overordentlig liden, maaske kun 

 en Brøkdel af et Sekund, men paa den anden Side er den 

 Varmekvantitet, som overføres, en Funktion af Temperatur- 

 ditferentsen, er proportional med denne, og denne Différents 

 mellem Krudtgasernes Temperatur (et Par tusind Grader) 

 og Metallets er overordenthg stor. I en Afhandling over 

 Krudtets Virkning i Skydevaaben beregner Prof. Guldberg 

 det nyttige Arbeide til kun er. 19 pCt. og Arbeidstabet ved 

 Krudtgasernes Afkj uling ved Kanonvæggene til onda-ing 

 50 pCt, hvilket maaske endog tør ansees som et Minimum. 

 Praktisk har man ogsaa rigelig Anledning til at overbevise 

 sig om det Varmetab, som Kanonvæggenes Ledning med- 

 fører, idet enhver Kanon under Skydningen opvarmes saa 

 stærkt, at man meget snart kan 'føle det paa dens Ydcr- 

 flade. Relativt taget, er dette Varmetab saameget större, 

 jo mindre Kanonen er. Ved Affyringen af en Kanon frcnii- 

 træder der vistnok ogsaa andre Varmekilder, t. Fx. Frik- 

 tionen fra Projektik't, men ved Si(U'n af \'armeu(lvikHiigen 

 fra Krudtet fortjene de dog neppe synderlig OpniaTksonilioil, 

 ialfald ikke i denm; Saninieidueng. 



huidlcitid har naturligvis den al)sorl)ered(^ \'arnie- 

 mængde i og fur sig Hdet at sige med Hensyn jvia Iva nu- 



