Om Jernet som Kanonmaterial. 19 



nens Styrkeforholde, da Jernets Styrke'') neppe forandres 

 synderlig ved de Temperaturer, som der her kan blive Tale 

 om, og en overalt fuldkommen jevnt opvarmet Cyhnder maa 

 være i en Tilstand af fuldstændig Ko og Ligevægt, uden 

 noget Slags Tension. Men det er selvfølgelig Differentsen 

 mellem Temperaturen i de indre og ydre Partier af Kano- 

 nen, som der her bliver Spørgsmaal om, og denne afhænger 

 i et givet Tilfælde væsenthgst af Materialets Ledningsevne 

 og Udstraalingsevne. Noget fyldestgjørende Udtryk for 

 Varmefordelingen i en Kanon turde det neppe være muligt 

 at opstille, da flere af de dertil nødvendige Data mangle; 

 men allerede af den Omstændighed, at Varmen meddeles 

 til den lille Overflade, som det egentlige Løb frembyder, 

 medens den udstraaler fra den mange Gange større ydre 

 Overflade, kan man skjønne, at, hvor stor end Materialets Led- 

 ningsevne er, maa denne Différents mellem Temperaturen 

 i det Indre og det Ydre være stor. Desuden er Jernet en 

 af de daarligste Varmeledere blandt Metallerne (efter Wiede- 

 mann og Franz er dets Ledningscoefficient = 11,9, naar 

 Sølvets = 100, og Kobberets = 77,6), paa samme Tid som 

 f. Ex. en ubearbeidet Rujernflade udstraaler Varmen meget 

 stærkt, en blank Stangjern- og Staalflade vistnok betydelig 

 mindre, men dog mere, end t. Ex. Bronze; uagtet Varmens 

 absolute Hastighed i de forskjellige Metaller endnu er en 

 ukjendt Størrelse, er der dog flere Omstændigheder, som 

 tyde paa, at denne maa være liden, og efter alt maa det 

 saaledes ansees som hævet over enhver Tvivl, at Tempera- 

 turdifterentsen mellem det Ydre og det Indre i enhver Jeni- 

 kanon maa vare meget betydelig (cfr. forøvrigt Wiedemann's 



*) Fairbairn tillægger Jernet en større Fasthed ved en Tempera- 

 tur af 1 — 300 ^*, end ved almindelig Temperatur. (Cfr, ôgsaa 

 Direktør Styffe, Jernkont. Ann. 1866. Hefte 3.) 



3* 



