Om Jernet som Kanonmaterial. 21 



Vei søger at fremkalde i den Hensigt, at alle Dele af Ka- 

 nonen skulle komme i Virksomhed ved Krudtets Explosion 

 og i tilbørlig Grad bidrage til at modstaa Virkningerne af 

 Gaspressionen. Hvis man kunde antage, at Temperaturen 

 i Kanonvæggene, naar disse helt igjennom beståa af samme 

 ensartede Material, fra et Maximum inderst ved Løbet vilde 

 aftage aldeles jevnt og ikke altfor hastigt udover mod den 

 ydre Overflade, saa vilde ved en saadan Temperaturforde- 

 ling nødvendigvis ogsaa Tensionerne i Massen vise en saa 

 fuldkommen jevn Overgang fra de inderste til de yderste 

 Lag, som man aldrig vil være istand til at fremkalde den 

 ved nogen af de kunstige Methoder, man hidtil har bragt i 

 Anvendelse ; men dette vikle ikke være muligt uden en mere 

 kontinuerligt virkende Varmekilde i Kanonens Indre, og en 

 saadan har man jo aldeles ikke. Her træder Varmekilden 

 kun i Virksomhed, hvergang Kanonen affyres, og for hvert 

 Skud virker Flammen paa Løbets Overflade kun gjennom 

 et meget kort Tidsrum, kun en liden Brøkdel af den Tid, 

 der hengaar mellem hvert Skud, og i Resten af hvert Mel- 

 lemrum indtræder en Afkjøling af Løbets Overflade. Denne 

 Discontinuitet i Varmens Udvikling og Meddelelse til Me- 

 tallet, denne idelig gjentagne stærke Ophedning og derefter 

 følgende Aflgøling af Løbet gjennom et længere Tidsrum 

 synes med Nødvendighed at maatte fremkalde en anden og 

 ujevn Varmefordeling, maaske endog i den Grad at der 

 existerer flere Temperaturmaxima i Kanonmassen. Af dette 

 vil naturligvis følge en uregelmæ,ssig Udvidelse og saaledes 

 ogsaa ujevne Tensioner med Sprang, der vil blive saameget 

 betænkeligere, som det paa Grund af deres Uregelmæssighed 

 neppe vil være muligt at faa Rede paa dem. 



I Forbindelse hermed kan det være af Interesse korte- 

 hg at berøre de Anskuelser om Varmefordelingen i en Kanon, 



