22 a w. Carstens. 



som Mr. Wiard*) foi-fægter, rigtignok i et ganske andet 

 Øjemed. Idet han støtter sig til Varmens forholdsvis 

 meget langsomme Forplantelse i Kanonmassen, antager W., 

 at den ved hvert enkelt Sknd udviklede Varme ikke vil 

 have Tid til at forplante sig helt frem gjennem Kanonvæg- 

 gens hele Tykkelse, men blot et Stykke, et vist Antal Tom- 

 mer, forend det næste Skud kommer; men isaafald ville 

 Temperaturovergangene være saameget sværere paa dette 

 kortere Stykke, gjennem hvilket Varmen har forplantet sig, 

 dens Aftagen udover saameget raskere. Naar nu det næste 

 Skud kommer, skal altsaa den derved ud\iklede Vanne over- 

 fores paa et Legeme, som allerede iforveien er temmelig 

 stærkt opvarmet, og da nu det ophedede Jern tillige er en 

 daarligere Varmeleder, vil Varmen efter dette andet Skud 

 trænge forholdsvis kun meget lidet længere ind i Massen, end 

 efter det første, medens Temperaturovergangene paa dette 

 Stykke ville blive endnu sværere o. s. v. Naar nu Løbets 

 Overflade i ^lellemrummene mellem hvert Skud aflvjøles ved 

 Luften, vil Følgen blive en saadan Temperaturfordeling i 

 Kanonvæggen, at det stærkcst ophedede og saaledes ogsaa 

 stærkest udvidede Parti ikke ligger lige i Løbets Overflade, 

 men et lidet Stykke fra denne inde i Massen. ^Ir. Wiard's 

 egentlige Hensigt med denne UdvikUng er forøvrigt at frem- 

 stille denne Vaimefordcling som Aarsag til, at Kanonernc 

 stedse briste indenfra. 



Kun Expeiimentet kan naturligvis give fuld Sikkerhed 

 med Hensyn paa Narmefordelingen i Kanonvæggene, og 

 hvad dermed staar i Forbindelse; men paa den anden Side 

 kan man dog vanskelig aldeles skyde fra sig de Betragt- 

 uinger, som i det l'oregaaendo er ført frem for La^seren, 



♦) „Great Guns o. f. v.", ogsîia rcfererct af llullcy i hans „Ord- 

 nance and armor." 



