Om Jernet som Kanonmaterial. 33 



som bliver tilbage, naar man f. Ex. opløser et større Stykke 

 Staal i Saltsyre, levere det bedste Vidnesbyrd om, hvorme- 

 get Grafit der virkelig kan skjule sig i en metallisk Jern- 

 masse, uden at Øjet er istand til at opdage det ringeste 

 Spor af den, naar den blot er tilstrækkelig fint fordelt, og 

 paa en hvilkensombelst Brudflade af en haardere Støbestaal- 

 blok eller Bessemerblok, der er støbt i Kokille, er der rige- 

 lig Adgang til at iagttage, hvorledes talrige Krystalflader 

 af Jernkarburetet kunne skyde sig ud gjennem Massen, 

 stillede normalt paa Afkjølingsfladerne efter Mallets Lov. 

 Der er i denne, ligesom i alle andre Henseender, kun en 

 Grads fors kjel mellem de forskjellige Jernvarieteter, og 

 hvor ikke Massen er kulbundet nok til under gunstige Om- 

 stændigheder at udvikle Jernkaburetet saa stærkt, røber dog 

 denne Blandingsdel sin Tilstedeværelse ved den karakteri- 

 stiske Kulvandstoflugt, der fremtræder, naar man opløser 

 et hvilketsomhelst Stangjern eller Staal i Saltsyre. 



Naar. man lader Øjet fare hen over den overordentlig 

 lange Række af Jernvarieteter, maa man uvilkaarlig forbau- 

 ses over, at et og samme Metal kan fremtræde i en saadan 

 Mangfoldighed af Modifikationer, af hvilke Yderleddene i 

 Rækken have langt mindre ydre Lighed med hinanden, end 

 to ganske forskjellige Metaller, f. Ex. Antimofi og Wismuth. 

 Men paa den Maade, som vi her have opfattet Jernet, bli- 

 ver dog Tingen bedre forstaaelig. Man kan nemlig med 

 Lethed tænke sig, hvilken Mangfoldighed af Kombinationer 

 der kan fremkomme mellem den haarde, sprøde, men mere 

 elastiske Speiljernsubstants, hvis Fremtræden kan variere 

 mellem de store, fuldkomne Speilflader og de svageste, mest 

 forvanskede, næsten umærkehge Spor til en Krystallisation, 

 — og den bløde, men tillige smidige og strækbare metal- 

 liske Substants tilligemed Grafiten, som man finder i alle 



Nyt Mag. f. Naturv. XVIII. I. 3 



