36 C. W. Carstens. 



disse to Ydeiled findes nu, snart sagt, alle optænkelige Blan- 

 dingsforhold, hvorved denne UendeUghed af Varieteter frem- 

 kommer, hvidstraalige, halverte og graa i alle Nuancer. 



Idet hvide Rujern er Jernkarburetet og det metalliske 

 Jern overveiende, og Grafiten træder her tilbage baade i 

 Mængde og i Bladenes Udvikling. Mellem hvidt og graat 

 Rujern staar en Bække Overgangsled, for hvilken man har 

 brugt den i flere Henseender temmelig uheldige Betegnelse, 

 halveret Rujern, hvilket ikke maa opfattes som hvidt Rujern 

 med stærkere fremtrædende Grafit, men som en Blanding 

 af lividt Rujern med graat i vexlende Forhold. Hos det 

 graa Rujern endelig er det Grafiten, som bestemmer dets 

 hele Habitus, eftersom den er mere eller mindre udviklet; 

 stundom kan den saaledes dække over og skjule de andre 

 Bestanddele, at man i Bruddet faktisk intet andet ser, end 

 Grafit. Selv under saadanne Omstændigheder kan man dog 

 paa en meget simpel Maade paavise Tilstedeværelsen af den 

 metalliske Substants, idet man nemlig lader en Brudflade 

 anlobe med Rust, og, da naturligvis hverken Jernkarburetet 

 eller Grafiten kan ruste, men kun det metalliske Jern, kan 

 man p;ia -len Vis faa et Bogreb om ^hrngden af denne 

 sidste Substants. Hvor overordentlig stærkt og intimt Gra- 

 fiten slutter sig op til den øvrige Jernmasse og gjennem- 

 væver den i alle optænkelige Retninger, faar man forst on 

 ret Ide om, naar man i en BrudtiacUi af graat Rujern vil 

 førsoge at blotte de andre Bestanddele, det va-re .lernkar- 

 burct t'll(M* (let nuîtalliske .lern. 



I)a nu den totale Kulstofmængde i et Rujern aldrig 

 overskrider et vist Maxinnim, men Grafitmjrngden i de niest 

 dunkelgraa \'arieteter ofte niermer sig sta^rkt op mod denne 

 Griendso, tyder allerede dette paa, at Jernkarburetet under 

 sjiadiinn(; Omstaîndigheder maa viere meget svagt repnesen- 



