Om Jernet som KanonmateriaL 37 



teret, saafremt Jernet forøvrigt er nogenlunde rent, da ellers, 

 som nævnt, Svovl, Fosfor og Silicium for en Del kan spille 

 samme Rolle i et Rujern, som det kemisk bundne Kulstof. 

 Under Forudsætning af, at det er nogenlunde rent, vil alt- 

 saa et meget grafitisk Rujern væsentlig være en Blanding 

 af metallisk Jern med Grafit, altsaa, med andre Ord, nærme 

 sig til at være et Stangjern, der indeholder saame- 

 get Grafit, at det i Letsmeltelighed kan stille sig 

 i Rujernets Række. Uagtet de samme Betingelser, der 

 begunstige Grafitens stærke Udvikling, i Regelen ogsaa vill^ 

 tendere til at udreducere Silicium og Fosfor, og man saa- 

 ledes kunde tænke sig Tvivl om Muligheden af at producere 

 et saadant Rujern, der paa engang er nogenlunde rent og 

 meget stærkt grafitisk, saa vil det dog ikke kunne benegtes, at 

 et saadant Rujern kan produceres, naar Beskikning og Smel- 

 teapparat stille sig gunstigt for det. Det praktiske Bevis 

 for, at et saadant s t ang jer nag ti g t Rujern ikke er et 

 blot Tankeexperiment, men tilhører Virkeligheden, har jeg 

 her liggende for mig i Skikkelse af et Stykke tydsk Trækul- 

 rujern, der er dunkelgraat og stærkt grafitisk, dets Brud 

 er at føle paa omtrent som et senigt Stangjernbrud; det 

 er saa taggigt og spidst , atHaanden formelig bliver hæn- 

 gende fast derved, ligesom naar 3nan føler paa gedigent 

 Sølv, der staar an i Fjeldet, og er idethele meget forskjel- 

 ligt fra de almindelige Rujernbrud; det er endvidere til en 

 vis Grad smidigt og seigt; Siliciumsgehalten er forholdsvis 

 liden, medens dog Grafitgehalten kun blev funden at være 

 omtrent 3 Vo- For Øjeblikket er det nok at konstatere Til- 

 stedeværelsen af et saadant stangjernagtigt Rujern, hvis 

 Værd for Kanontilvirkningen vi først senere vil kunne be- 

 dømme, naar vi have betragtet noget nærmere Jernets Egen- 

 skaber og specielt Omsmeltningsfænomenerne, 



