Om Jernet som KanonmateriaL 39 



men for en større eller mindre Del nødes til at tage Eæ- 

 sonnementet tilhjelp. Dette er ganske vist meget uheldigt, 

 men, saavidt jeg er istand til at indse, er det uimdgaaeligt 

 paa det Standpunkt, vort Kjendskab til Jernet nu for Tiden 

 indtager. Denne Mangel paa Experimenter bliver imidlertid 

 endnu føleligere ved Betragtningen af Jernet, som Kanon- 

 material, end ellers, fordi det aldeles overveiende Antal 

 Forsøg er gjort ved almindelig Temperatur, hvilket der natur- 

 ligvis ellers oftest bliver Spørgsmaal om, medens man ved en 

 Kanon i Virkeligheden kun i Begyndeisen af en Skudrække 

 har at bestille med Jern af almindelig Temperatur, og Jer- 

 net hurtig ophedes til mindst et Par hundrede Grader, — 

 en Omstændighed, hvis Betydning kun delvis kan siges at 

 være opklaret. Vi skulle for det Første lade denne Ophed- 

 ning ud af Betragtning, og først senere komme tilbage 

 til den. 



Uagtet der neppe kan være Tvivl om, at der hos alle 

 Jernvarieteter hersker den nøieste indre Forbindelse og Sam- 

 menhæng mellem de enkelte Egenskaber, saa er dog dette 

 gjensidige Forhold endnu i mange Henseender et aabent 

 Spørgsmaal, og som Følge deraf lader der sig ikke, fælleds 

 for alle Jernvarieteter, opstille nogen saadan Fundamental- 

 egenskab, som Haardhedsgraden (Kulstofgehalten) kan siges 

 at være for Staalet, om hvilken de øvrige Egenskaber natur- 

 ligen gruppere sig. I denne Henseende kan det saaledes 

 være temmelig hgegyldigt, hvor man tager fat, og det turde 

 derfor være hensigtsmæssigt at benytte som Udgangspunkt 

 de Kræfter, som man har at tage Hensyn til ved Behand- 

 lingen af Jernets Egenskaber ved almindelig Temperatur, 

 saaledes først og fremst Stødla-æfterne. 



Naar man tager for sig Spørgsmaalet om, hvilket Ma- 

 terial er tjenligst til at modstaa Stød, eller hvilke Egenska- 



