40 C. W. Carstens. 



})er dertil fordres, saa kan dette naturligvis ikke besvares 

 saaledes i sin Alniindelighed. Svaret maa blive afliængigt 

 af flere Oinstændiglieder og freuiforalt af Stodenes Natur, 

 ikke alene af deres Størrelse og Styrke, men ogsaa af deres 

 Retning og Gjentagelse. Vi skulle her for det Første kun 

 betragte det Tilfælde, at Stødene altid gaa i samme Ret- 

 ning, d. v. s., at hvert følgende Stød gaar nøiagtig i samme 

 Retning, som det foregaaende, medens det enkelte Stød 

 gjerne kan \irke i flere Retninger paa engang, naai kun 

 hvert efterfølgende virker ganske analogt med det foregaa- 

 ende, hvilket i det Væsentlige ogsaa vil være Tilfældet ved 

 Kanoner. 



Naar et Legeme trælfes af et Stød, vil naturligvis den 

 i Stødet liggende levende Kraft udrette et vist Arbeide. 

 Naar den af Stødet trufne Gjenstand helt og holdent opta- 

 ger Stødet, kan Stødkraftens Arbeide, saafremt Brud ikke 

 indtræder, tænkes under følgende Former: 



1) Dersom Legemet er ful dk ommen elastisk, vil man 

 faa forbi gaa ende Formforandringer; 



2) Dersom Legemet er fuldkommen uelastisk, men 

 strækbart, vil man faa permanente Formforan- 

 dringer ; 



3) Dersom Legemet er fuldkommen uelastisk og ikke stræk- 

 bart, vil in.nen af Delene indtranle, men Arbeidet helt 

 omsættes i Varme. 



Nu er imidlertid Jernet ligesaalidt, som noget andet 

 Legeme, hverken fuldkommen elastisk, eller fnldkommen 

 uelastisk, men ufuldkoinmen elastisk, mer eUcrmin- 

 drc stra'kbart, og som Folge deraf vil man, naar man 

 udsætter Jernet for Paavirkningen af en Stødkraft, faii 

 baade forbigaaende l"o rmforandringer og, dersom 

 Stødet har den tilstrækkelige Styrke, ogsaa permanente 



