Om Jernet som Kanonmaterial. 43 



i Regelen kun lidt efter lidt; i en Kanon derimod er Kraf- 

 tens Angreb aldeles pludseligt; 2) i Prøvemaskinen virker 

 Kraften gjennem en længere Tid, i Kanonen derimod alde- 

 les momentant, idet Gaspressionen øieblikkelig begynder 

 at aftage, efteråt Maximmnsgrændsen er naaet. 



Hvorvidt denne sidste Forskjellighed tør tillægges no- 

 gen Betydning, naar der, som her, umiddelbart i forveien 

 gaar et St ød, hvilket formentlig under alle Omstændighe- 

 der maa blive Hovedfaktorn, tør være meget tvivlsomt. At 

 dømme efter enkelte indirekte Udtalelser, synes der imid- 

 lertid at være delte Meninger desangaaende, og forsaavidt 

 man saaledes ogsaa skulde tage Hensyn til denne Omstæn- 

 dighed, maatte man ialfald, for at kunne drage nogen be- 

 stemt Slutning fra Materialets Forhold i det ene Tilfælde 

 til dets Forhold i det andet Tilfælde, kjende, hvilken 

 Funktion Kraften er af Tiden ligeoverfor et givet Ar- 

 beide, hviUiet man imidlertid ikke gjør. Direkte Experi- 

 menter for at udfinde dette Forhold med Hensyn paa Me- 

 tallernes Modstandsevne ere, saavidt vides, aldeles ikke gjorte, 

 og det er endog meget sjelden, at man ved Forsøgsrækker, 

 omfattende Jernets absolute Fasthed, finder noteret det Tids- 

 rum, i hvilket Prøvebarren har været udsat for den stræk- 

 kende Krafts Paavirkning, — • saaledes som f. Ex. tildels er 

 skeet ved Direktør Styffe's Forsøg, refereret i Jernkontorets 

 Annaler. Saadanne Experimenter, som kunde nærme sig 

 Forholdet i en Kanon, turde desuden frembyde ganske sær- 

 egne Vanskeligheder, netop fordi man i dette Tilfælde har 

 at bestille med saa betydelige Kræfter, og som Følge deraf 

 Différents erne i Tid blive f or s vindende smaa. 



Omend Fairb aim's Anskuelse ikke holder stik, at fast 

 enhver Belastning efterhaanden medfører Brud, naar den 

 kun faar virke gjennem en tilstrækkelig lang Tid, saa vise 



