Om Jernet som Kanonmaterial. 49 



uløst Problem, hvor der aldeles ingen Experimenter fore- 

 ligger, og hvor man saaledes i det høieste blot kan støtte 

 sig til fjernere Analogier, og forresten kun er henvist til 

 Ræsonnementet. 



Betragter man af Stødkraftens fire Komponenter for 

 det Første aleïie den tangentiale og den longitudinale, saa 

 bliver Forholdet analogt med Tilstanden i en Jernstang, der 

 samtidig ined, at den strækkes efter sin Længderetning, til- 

 lige strækkos efter en Retning lodret paa denne. Den An- 

 skuelse ligger nært og er ogsaa udtalt, at Strækningen { 

 den ene Retning vil modarbeide den Forringelse af Tver- 

 snittet, som vilde være Følgen af, at den anden Strækkraft 

 virkede alene, — at saaledes denne samtidige Strækning i 

 to Retninger vilde give Jernet en større Modstandsevne mod 

 hver enkelt af Strækkræfterne, end det ellers vilde have. 

 Betragter man dernæst Kompressionskraften sammen med 

 den tangentiale og den longitudinale Strækkraft, saa havde 

 man altsaa at tænke sig Jernstangen paavirket af en Kom- 

 pressionskraft, men samtidig udsat for Strækkræiter i der- 

 paa lodrette Retninger, og efter samme Anskuelse skulde 

 altsaa i dette Tilfælde den samtidige Kompression begun- 

 stige den Tversnitsforringelse, som vilde være en Følge af 

 Strækkræfterne og saaledes forringe Stangens Modstands- 

 evne mod disse. 



Saadanne Omstændigheder vilde selvfølgelig øve en 

 meget stor Indflydelse paa de Værdier, som de almindelige 

 Prøvemaskiner vilde give for Materialets absolute Fasthed, 

 fordi man kun kan faa det rigtige Udtryk for denne Egen- 

 skab ved samtidig at tage Hensyn til Tversnittets Forrin- 

 gelse; men i en Kanon bliver Forholdet et ganske andet; her 

 spørges derdesuden væsentlig kun om den ved et saadant sam- 

 tidigt Angreb fremkaldte varige Forandring i Jernets Egen- 



Nyt Mag. f. Naturv. XVIII. I. 4 



