Om Jernet som Kanonmaterial. 5 



har kunnet tilfredsstille de stedse voxende Krav. Paa den 

 anden Side maa det vistnok indrømmes, at Fristelsen til 

 saaledes at skyde tilside den Del af Opgaven, som Artilleriet 

 selv nødvendigvis maatte have övertaget Løsningen af, For- 

 bedringer ved Krudtet, og til at stille den anden Halvdel i 

 Forgrunden, har været meget stor. Jernindustrien bliver 

 nemlig under alle Omstændigheder en uundværhg Bunds- 

 forvandt for Artilleriet, og paa Grund af dens overordent- 

 lige Fremskridt laa det unegtelig meget nært at forsøge, 

 hvor langt man ad den Vei kunde naa, men — hvad der 

 er det væsenthgste — den greb ogsaa selv aktivt ind og 

 tog i flere ad de vigtigste Spørgsmaal endog selv Initiativet; 

 man behøver ber blot at minde om Navne, som Robins, 

 Nasmyth, Withworth, Armstrong og Mallet, af hvilke intet 

 tilhører Artilleriet. Hvor naturhgt og let forstaaehgt det 

 saaledes end er, at Artilleriet kom ind paa denne Vei, saa 

 er det alligevel et Faktum, der har trukket flere væsent- 

 hge Følger efter sig. 



Den første naturlige Konsekventse var den, at man 

 lagde al sin Kraft paa Kanonens Konstruktion eller endog tog 

 sin Tilflugt til en mer eller mindre kunstig og komphceret 

 Bygning eller Sammensætning af Kanonen, for dermed at 

 tilveiebringe den Styrke, som man forlangte, men som man 

 hidtil ikke havde været istand til at udvikle hos selve Ma- 

 terialet. Der fremstod saaledes i kort Tid flere forskjellige 

 Systemer, Withworth, Armstrong, Frazei, Arnes o. s. v., om 

 hvilke der grupperede sig hele Partier, som mangen Gang 

 i tykt og tyndt forsvarede deres engang udkaarede System. 

 Paa denne Maade udspandt sig en temmehg varm Strid, 

 som man vel tildels ogsaa har sporet hos os, og som vis- 

 sehg i flere Henseender har havt sin store Nytte, fordi den 



