58 C. W. Carstens. 



gasernes voldsomme Tension og det næste Øjeblik er alde- 

 les befriet for den. Man ledes direkte til den Slutning, at 

 man maatte kunne styrke en Kanon ved at formindske 

 Grændserne for denne voldsomme Variation, hvilket vel 

 praktisk kun kan ske ved i selve Kanonmassen at tilveie- 

 bringe en permanent Tension, der arbeider i samme Retning, 

 som Stødet fra det exploderende Krudt, thi naar kun Jer- 

 net anstrenges permanent i en bestemt Retning, saa maa 

 jo Resultatet blive det samme. I denne Henseende loinne 

 vistnok ogsaa de kunstige Tensioner komme i Betragtning, 

 men man har dog isærdeleshed at rette sin Opmærksomhed 

 paa Varmetensionerne, fordi disse ikke optræde blot i en 

 enkelt Retning. Saadan som vi i forrige Afsnit have seet, 

 at Varmefordelingen i Kanonvæggene efter al Sandsynlighed 

 er, ville Varmetensionerne vistnok kun meget ufuldkomment 

 kunne repræsentere en permanent Belastning; men det sy- 

 nes dog paa den anden Side rimeligt, at de med al sin 

 Ufuldkommenhed dog ikke kunne være uden Betydning i 

 denne Henseende. Dette er formentlig ogsaa omtrent alt, 

 hvad man for Tiden med nogenlunde Sikkerhed kan sige 

 om den Sag, da vi her atter ere inde paa et Feldt, hvor 

 man, saavidt jeg er istand til at indse, mangler de aller 

 nødvendigste Holdepunkter for at kuuno opgjøre sin Mening, 

 og hvor det dei-for antagelig vilde være ørkesløs Gjerning 

 at ræsonnere videre frem og tilbage. Fremforalt paatræn- 

 ger sig dog Spin-gsmaalet om de tilladelige MaximumsgraMid- 

 ser for Varmetensionerne; efter AVohler's Resultater maa 

 den permanente Belastning være forholdsvis saameget større, 

 jo større den angribende Kraft er, og, da nu den Kraft., 

 som det exploderende Krudt udviklor i Kan()nlo])et, stedse 

 bevæger sig nær Ydergra'iidscrne for Materialets Holdbar- 

 hed, skulde altsaa Varmetensionerne i den Henseende have 



