Om Jernet som KanonmateriaL 59 



næsten fuldstændig Frihed; men her træder den Omstæn- 

 dighed til, som allerede oftere er berørt, at de samme Kræf- 

 ter kunne forholde sig meget forskjelligt ligeoverfor Mate- 

 rialet og ligeoverfor selve Gjenstanden eller Konstruktionen, 

 endog i den Grad, at disse to Hensyn kunne komme i fuld- 

 stændig Strid med hinanden, hvilket formenthg netop er 

 Tilfældet her, idetmindste for de longitudinale Varmetensio- 

 ners Vedkommende. 



Sammenligner man saaledes Materialets Vilkaar i en Ka- 

 non og i en Strækmaskine, ere de saa forskjellige, at 

 de almindelige Fasthedskoefficienter under ingen Omstæn- 

 digheder kunne give nogen absolut Værdi for Materialernes 

 Modstandsevne mod Stødkrafterne og de øvrige Kræfter i 

 en Kanon. Dette kunde imidlertid ogsaa være temmelig 

 hgegyldigt; Hovedsagen vilde naturligvis være at faa en re- 

 lativ Værdi, et Udtryk for Materialernes indbyrdes Rang- 

 forhold i denne Henseende; men heller ikke et saadant fin- 

 der man i de almindelige Fasthedskoefficienter, eller ialfald 

 kun meget betingelsesvis. Man er ingenlunde berettiget til 

 uden Videre at slutte, at Modstandsevnen mod Kræfterne i 

 en Kanon er i samme Forhold større eller mindre hos et 

 Material, end hos et andet, som den absolute Fasthed, saa- 

 ledes som denne fremgaar af de ordinære Strækprøver, er 

 større eller mindre. 



Erfaring lærer, at man t. Ex. af et større Parti Rujern- 

 kanoner ved simple Fasthedsprøver ikke kan faa udskilt de 

 gode Kanoner fra de daarlige; Forsøget er i 1847 i Ame- 

 rika bleven gjort i meget stor Udstrækning*); men man 

 kom ikke Opgaven nærmere, end at de Kanoner, som efter 

 Fasthedsprøverne bleve stillede i første Klasse, viste et 



*) „Reports of experiments on the strength etc," Filadelfia, 1856. 



