Om Jernet som Kanomnaterial. 63 



det ligger temmelig nært, at, naar den inddreiede Del af 

 Prøvebarren er 14 Tommer lang, saa vil ved saavidt ujevne 

 Produkter, som et Stangjern og Staal altid ville være, Chan- 

 cen for at træffe et s vagere Sted være 14 Gange større, 

 end naar den inddreiede Del kun er f. Ex. 1 Tomme lang. 

 At ogsaa den kortere Stang kan træffe til at vise en mindre 

 absolut Fasthed, er efter denne Opfatningsmaade vistnok 

 muligt; men Chancen for det Modsatte er dog større. Hvor- 

 vidt denne Forklaring er rigtig eller ei, er forresten ganske 

 ligegyldigt; vi have her Fakta at holde os til, og det slaar 

 neppe feil, at flere Experimenter have væi'et ukorrekte i 

 denne Henseende, saaledes maaske ogsaa nogle Strækforsøg 

 med Staal fra Næs, Høgbo og Krupp, som man finder refe- 

 rerede i den norske Artilleris Aarsberetning for 1867. Uag- 

 tet det ikke af Beskrivelsen fremlyser ganske klart, synes 

 det dog, som om man her har arbeidet med et heltUdvalg 

 af forskjellige Længder, og deretter har sammenlignet Re- 

 sultater ne og ialfald delvis benyttet dem som Grundlag for 

 en Dom om vedkommende Materialers Tjenlighed. I For- 

 bindelse hermed turde det maaske ogsaa fortjene at nævnes, 

 at Strækningen pr. Længdeenhed af en Prøvebarre tildels 

 ogsaa synes at staa i nogen Forbindelse med Barrens 

 Længde. 



Den samme Wøhler, hvis Forsøg med gjentagne og vex- 

 lende Tensioner ovenfor kortelig ere refererede, havde til 

 sidste Pariserudstilling fremsendt nogle instruktive Prøver, 

 der fremstillede Brudfladerne under forskjellige Omstændig- 

 heder. Det viste sig, at, naar en Jernbarre ved Inddrei- 

 ning havde faaet vexlende Dimensioner, saa var den derved 

 foraarsagede Forringelse i Modstandsevnen mod ydre Paa- 

 virkninger i høi Grad afhængig af, om Overgangen mellem 

 de ulige Dimensioner vare mer eller mindre skarpe; naar 



