66 C. W. Carstens. 



komme vi senere tilbage til dette. Under saadanne Om- 

 stændigheder er det, i Forbigaaende bemærket, unegtelig 

 en Smule paafaldende i det norske Artilleris Aarsberetning 

 for 1867 blandt Resultaterne fra de fomævnte Strækforsøg 

 med Staal af forskjellig Herkomst, at finde specielt frem- 

 hævet som et Hovedresultat, at Elasticitetsgrændsen for 

 Prøvestangen af et Staal laa ca. 2,000 ^ lavere, end for 

 et andet, d. v. s. en Forskjel af ca. 6 7o- 



Imidlertid medfører et Stød ikke blot en enkeltstaaende 

 forbigaaende Formförändring, men da Ligevægten ikke ind- 

 træder øieblikkelig igjen, ville de molekulære Bevægelser 

 efter hvert Stød arte sig som fuldstændige Svingninger i 

 Massen; med andre Ord — Elasticitetens Oscillationer ere 

 intet andet, end de i forrige Afsnit omhandlede Vibrationer. 

 Et Materiales Tilbøielighed til at geraade i Vibrationer un- 

 der Paavirkningen af et Stød af given Styrke vil saaledes 

 afhænge af dets elastiske Kraft, og Udtryldcet for denne, 

 Elasticitetsmodulen, maatte altsaa kunne give et relativt 

 Maal for Materialets Modtagehghed for Vibrationer; jostorre 

 Elasticitetsmodulen er, desto mindre svigter Materialet lige- 

 overfor en given Kraft, desto mindre udsættes det for Vi- 

 brationer, og jo mindre hin er, desto voldsommere ville 

 Svingningerne blive i Massen. Nu falde Bestemmelserne 

 af Elasticitetsmodulen for Stangjern og Staal moget nær 

 hinanden, medens den for det ordinære Rujern angivcs be- 

 tydelig lavere; men for det første maa bemærkes, atdeslige 

 Gjennemsnitsværdier for saa overordentlig omfangsrige Grup- 

 per, som Rujern, Staal og Stangjern, her, som overalt, kun 

 have et meget betinget Værd, og dernæst er der vistnok 

 al Grund til at tvivle paa, at man ligeoverfor saa san'deles 

 voldsomme Stød, som en større Kanon udsættes for, i ved- 

 kommende Materialers Ehisticitetsmodul endog blot tilnær- 



