74 C. W. Carstens. 



alligevel med Tiden hidføre Forandringer i Lobet, ligesom 

 mathematisk Nøiagtiglied i Forholdet niellem Kanonlob og 

 Projektil maaske ikke altid i Praxis vil vise sig at have 

 det Værd, som man ellers kunde være tilbøielig til at til- 

 lægge den. Derhos viser det sig. at selv ved Anvendelsen 

 af meget blødt Stangjern ere disse Forandringer i Virke- 

 ligheden langt uvæsentligere, end man kunde tro; efter Ar- 

 tilleriets Aarsberetninger at dømme, har man jo ogsaa her- 

 tillands, ligesom andetstedsfra, forfaringer i den Retning. 

 Grunden tør simpelthen være den, at Kanonens egne Kon- 

 struktionsforholde meget snart vil sætte en Grændse for 

 eller rettere vil vanskehggjøre en fortsat Strækning af Ma- 

 terialet under gjentagen Paavirkning af den ordinære 

 Stødkraft, medens derved ingenlunde hindres en yderhgere 

 Strækning under Paavirkning af en leilighedsvis yderligere 

 forstærket Stødkraft. En perm. Formförändring i Kanon- 

 løbet kan saaledes paa ingen Maade siges at være absolut 

 utilstedelig, saameget mindre som den med alle sine Ulem- 

 per, saasnart den ildæ overskrider visse Grændser, dog er 

 for intet at regne mod en Sprængning, og — hvad der er 

 det væsentligste — Faren for, at Kanonen skal blive ubrug- 

 bar paa Grund af en saadan Strækning af Materialet, er 

 uden Tvivl i Virkeligheden meget mindre, end den ser ud 

 til, selv om man anvender et fuldkommen blødt Stangjern. 

 De andre Ulemper ved et meget blødt Material komme vi 

 senere til. 



Maa man saaledes erkjende Strækbarhedens overor- 

 dentlige Jîetydning for et Materiales jSIodstandsevne mod 

 voldsomme Stod, bliver det næstc Spørgsmaal, hvorledes 

 Jernet forholder sig i denne Henseende. \'i skulle ikke 

 opholde os længe ved dette, da det tør forudsættes noksom 

 bekjendt, at det bløde Stangjern i denne Henseende ube- 



