Om Jernet som Kanonmaterial. 81 



er man imidlertid, saavidt skjønnes, ikke berettiget til uden 

 videre at antage. 



Hvad den første Forudsætning angaar, saa har jeg ildce 

 været istand til at op drive en eneste blot nogenlunde fuld- 

 stændig Opgave over Kanonløbets Ophedning ved fortsat 

 Skydning; men saameget er ialfald sikkert, at den indre 

 Metalmasses Temperatur vil variere . ikke lidet efter Kano- 

 nens Størrelse og den større eller mindre Hurtighed, hvor- 

 med der fyres. Dernæst tør det være mere, end tvivlsomt, 

 hvorvidt Stødet fra Krudtexplosionen i sine Virkninger for- 

 holder sig ligeoverfor Jernet i en Kanon ganske eller endog 

 blot nogenlunde analogt med et almindeligt Hammerslag 

 ligeoverfor en Jernstang. Den mest iøinefaldende Ulighed 

 er formentlig denne, at Krudtexplosionen ialfald vil virke 

 aldeles ensidigt paa Kanonmassen og nærmest bliver at 

 sammenligne med et» kraftigt, men hurtigt, kort Slag, der, 

 som bekjendt, stedse tenderer til at frembringe en ganske 

 lokal Formförändring, medens en Jernstang ved Koldhamring 

 faar kraftige Hammerslag tæt og jevnt paa alle Kanter og 

 saaledes vil blive ganske anderledes gjennomarbeidet og 

 derfor ogsaa har en ulige større Chance for at undergaa 

 en væsentlig Forandring i sine Egenskaber. Dertil kom- 

 mer, at det Tidsrum, i hvilket Krudtgasens Pression virker 

 paa Kanonvæggene (altsaa svarende til et enkelt Hammer- 

 slag), er forsvindende hdet i Sammenhgning med den Tid, 

 der hengaar mellem hvert Skud, selv om der fyres nogen- 

 lunde hurtigt, og i hvilken altsaa Jernet uafbrudt forbliver 

 i ophedet Tilstand. Sammenholder man saaledes Forhol- 

 dene i en Kanon med de Betingelser, der efter de refere- 

 rede Resultater af Dir. Styffe's Forsøg ere egnede og nød- 

 vendige til i betydeligere Grad at forhøie Elasticitetsgrænd- 

 sen og samtidig at forringe Strækbarheden, saa er der 



Nyt Mag, f. Naturr. XVIII. I. 6 



