82 C. W. Carstens. 



unegtelig meget, som mangler paa, at Liglieden skulde være 

 nogenlunde fuldstændig, og man kan vel ialfald trygt sige, 

 at Holley gaar altfor vidt i sin Paastand, at Stangjernet i 

 en Kanon efterhaanden næsten aldeles vil tabe sine karak- 

 teristiske Egenskaber og gaa over til et Produkt, der i 

 Elasticitet og Mangel paa Strækbarhed skulde forholde sig 

 omtrent som Staal. 



Idethele ere de foreliggende Data i denne Henseende 

 saa ufuldstændige og tildels hinanden saa modsigende, at 

 man vel vanskelig tør bygge nogen Slutning derpaa, og 

 forøvrigt indsees heller ikke, hvorior man skal gaa over 

 Bækken efter Vand og søge Forklaringen paa Fænomenet 

 saa dybt, som i en væsentlig Forandring i Jernets Egen- 

 skaber; Forstaaelsen ligger formentlig langt nærmere. 

 Fænomenet, som det gjelder at forklare, er altsaa dette, at 

 Materialets perm. Formforandringer, dets Strækning i Lobet, 

 bliver mindre og mindre, eftersom Kanonen bruges. Det 

 synes at være den naturligste Ting af Verden, at naar der 

 stiller sig ydre Hindringer i Veien for Formforandringer, 

 hvad enten det er en Strækning eller en Kompression, saa 

 maa nødvendigvis disse for hver Gang, den samme Kraft 

 paanyt angril)or ISIatcrialet, stedse blive mindre og mindre; 

 saadanne ydre Hindringer ere ganske vist tilstede i Kanon- 

 løbet, om nogetsteds, og det synes endog absolut uforene- 

 ligt med Kanonens Konstruktionsforholde at tænke sig en 

 fortsat Strækning, da de indre Partier lier i)aa alle Kanter 

 omsluttes af en saa mægtig Metalmassc. Herved er imid- 

 lertid den særdeles væsentlige Omstændighed at bemærke, 

 at, om end Materialet efterhaanden er drevet saalangt, og 

 det efterhaanden h;ir undcrgaaet en saa(hin Strækning, at 

 den samme Kraft, som liar fremkaldt de Fonnforan(h'inger, 

 (k;r aUcrede er skeet, kun vanskelig kan drive (U't videre, 



