Om Jernet som Kanonmaterial. 83 



saa er der intetsomhelst i Veien for, at Materialet 

 er modtageligt for en videregaaende Formförän- 

 dring under Paavirkningen af en stærkere Kraft, 

 og man vil saaledes paa en Maade altid have en Reserve 

 for enhver yderhgere Forøgelse af den angribende Kraft. 

 Man indser, at dette er et Moment af største Vigtighed for 

 Kanoner, hvor smaa Tilfældigheder saa yderst let kunne 

 medføre en Forøgelse i Sprængkraftens Styrke, og hvor 

 utvivlsomt netop en saadan tilfældig Forstærkelse af Kraf- 

 ten saa hyppig er Aarsagen til Sprængningerne. 



En ganske anden Sag, som Holley, saavidt vides, alde- 

 les har overseet, er den Omstændighed, der fremgaar af 

 Dir. Styffe's sammenhgnende Experimenter ved forskjelhge 

 Temperaturer, at en Temperatur af henimod et Par hun- 

 drede Grader i sig selv uden noget Slags mekanisk Be- 

 handling synes at være mindre gunstig for Udviklingen af 

 Staalets og især Stangjernets Egenskaber, naar undtages 

 Fastheden, som derved forøges. Det synes nemlig, som om 

 baade Elasticitetsgrændsen synker og Strækbarheden for- 

 ringes noget. Imidlertid ere dog disse Forandringer tem- 

 melig varierende for de forskjellige Jern- og Staalsorter, 

 og Dir. Styffe's egen Forsøgsrække viser endog Exempler 

 paa det akkurat modsatte, at Strækbarheden endog forhøies. 

 Om dette end muligens bør opfattes kun som Undtagelser, 

 saa er det formentlig alligevel nok til, at man neppe kan 

 tillægge det Hele nogen særdeles Betydning for Praxis, saa- 

 meget mindre som derved formentlig ikke fremkaldes nogen 

 varig Forandring hos Jernet af nogen Betydning. 



Inden vi forlade Strækbarheden, have vi endnu engang 

 at rette vor Opmærksomhed ved det Forhold hos Jernet, 

 som ogsaa ovenfor er berørt, at det hder en permanent 

 Strækning under Paavirkning selv af en forholdsvis mindre 



6* 



