84 C. W, Carstens. 



Kraft, naar den kun faar virke gjennem en længere Tid. 

 Selv om ingen Experimenter forelaa i denne Ketning, maatte 

 man utvivlsomt af de molekulære Bevægelser, som bevislig 

 kunne foregaa i stor Udstrækning i en Jernmasse, kunne 

 slutte, at et Stangjern umuligvis i længere Tid kan være 

 udsat for en Tension, uden at Molekulerne ville stræbe at 

 akkommodere sig derefter og at indtage en ny Ligevægts- 

 tilstaiid. Men man har desuden virkelige Forsøg, som 

 godtgjøre, at Jernet under Paavirkning af en strækkende 

 lü'aft, idetmindste inden visse Tidsgrændser, vil undergaa 

 en fortsat permanent Strækning, t. Ex. af Leblanc, Yicat, 

 Fairbairn o. fl. Endelig levere ogsaa flere Exempler fra 

 det daglige Liv gyldige Beviser for dette, f. Ex, en spændt 

 Jerntraad, der hurtig vil slappes, enkelte Forankringer osv. 

 Under saadanne Omstændigheder maa. man uvilkaarlig 

 stille sig det Spørgsmaal, hvorledes man har kunnet tillægge 

 Initialtensionerne i Armstrongkanonen nogen varig Virk- 

 somhed til Bedste for Kanonens Styrke. Efter Armstrong's 

 Methode drives i brunvarm Tilstand en Ring med lidt min- 

 dre indre Diameter udenpaa en Ring med lidt større ydre 

 Diameter, og Tensionen fremkommer ved den under Aflvjo- 

 lingen indtrædende Svinding. Som altid i saadanne Tilfæl- 

 der faar man i Begyndeisen en meget betydelig Kraft, 

 der virker strækkende paa den ydre Bing; men der ind- 

 sees ingensomhelst Grund til, at Jernet i dette Tilfælde 

 skulde gjøre nogen Undtagelse fra dets ordinan-e Forhold 

 under lignende Omstændigheder; det synes saaledes ganske 

 utvivlsomt, at der for den y(h'e Bings Vedkommende, selv 

 om Kanonen staar ganske rolig hen uden at bruges, for- 

 holdsvis snart vil indtræde en væsentlig Strækning, der 

 naturligvis efterhaanden ophæver Tensionen og der- 

 med rokker det Armstrongske Brincip i dets Grand- 



