Om Jernet som Kanonmaterial. 91 



Indtrængen mellem dets Molekuler,*) nødvendigvis vil af- 

 hænge af dets Textur, dets molekulære Forholde, og, som 

 bekjendt, ere disse i høieste Grad afhængige af den Be- 

 handlingsmaade, som er bleven Matallet tildel. Derfor di- 

 vergere ogsaa de enkelte Forfatteres Angivelser af Haard- 

 hedsgraden for de forskjellige Jernvarieteter betydeligt. 

 Gaar man ud fra Mohs's bekjendte Haardhedsskala i 10 

 Nummere, ansættes Haardheden for almindeligt Stangjern 

 af flere mellem No. 4 og 5, for graat Støberirujern heni- 

 mod No. 6, for hvidt Rujern og hærdet Staal til omtrent 

 No. 7, og for uhærdet Staal lidt høiere, end for det ordi- 

 nære graa Rujern. 



I „Reports of experiments etc" for 1856 refereres endel 

 herhen hørende Forsøg'af Major Wade, der benytter et andet 

 Maal for Haardheden. Han bestemmer den efter det Ind- 

 tryk, som afstedkommes ved en liden tilspidset Pyramide, 

 hvis længste Diagonal i Basis er = 1" og korteste = 0, 

 2" under en Pression af 10,000 'W. Naar man tager som 

 Nulpunkt paa Haardhedsskalaen (altsaa betegnende Maxi- 

 mum af Blødhed) Instrumentets totale Indtrængen, saa 

 varierer Haardheden for Rujern mellem 4,57 og 33,51, for 

 Stangjern mellem 10,45 og 12,14, og for Bronze mellem 

 4,57, og 5,94. Der viser sig saaledes for Rujernets Ved- 

 kommende en overordentlig Forskjel efter Kvalitet og Be- 

 handlingsmaade, ligesom der ogsaa af disse Forsøg frem- 

 gaar en vis Relation mellem Haardheden og Tætheden. 

 Endelig giver atter Mallet andre Værdier, idet Rujernet i denne 

 Henseende skulde staa lavest af alle Jernvarieteter, der- 

 næst Stangjern og høiest Staal. Saameget er ialfald sik- 

 kert, at Rujernet giver de største Variationer, idet det hvide 



*) Wiebe's Definition af Haardheden. 



