96 C. W. Carstens. 



har overskredet en vis Grændse (omtrent = Smeltepunktet 

 for mi^idelhaardt Staal) stige de praktiske Vanskeligheder 

 ved Smekninger, der kræve en yderhgere Tilvæxt i Tempe- 

 raturen, i et langt stärkere Forhold, end tidhgere, ogJern- 

 metalurgien leverer noksom Beviser for, hvor haardt det 

 stundom kan holde for nogen Varighed at drive Tempera- 

 turen udover denne Grændse, uagtet det mangen Gang kun 

 gjelder en ubetydelig Tilvæxt i Sammenligning med den 

 Temperatur, som allerede er tilstede. Alligevel maa man 

 vistnok sige, at VanskeUgheden ikke ligger udelukkende i 

 at faa et saa blødt Produkt tilfredsstillende smeltet, men, 

 som vi nedenfor skulle se, maaske vel saameget i Stobnin- 

 gen af de Jernsorter, der kun ere suieltbare i de aller høi- 

 este Temperaturer, som man er istand til at opdrive i vore 

 fuldkomneste metalurgiske Apparater. Med Undtagelse af 

 Bessemermetallet, der i denne, som i andre Henseender, 

 indtager en noget exceptionel Stilling, er man deifor, naar 

 man vil anvende Stangjernet i større flasser, saagodtsom 

 udelukkende henvist til Sveisningen, og, skal man anvende 

 det i mindre Masser, vilde det være meningsløst at forsøge 

 paa at benytte en Smeltning og Støbning. 



Naar vi efter disse foreløbige Bemærkninger skulle gaa 

 over til at betragte de enkelte Jernvarieteter, ville vi be- 

 gynde med Stangjernet, som det, der efter foregaaende Af- 

 snit bedst syntes at tilfredsstille de væsentligste Fordringer, 

 man maa stille til et Kanonmatcriales Egenskaber ved al- 

 mindelig Tcmp(îratur. Imidlertid kunne vi her formentlig 

 indskrænkc os til blot at antyde Ilovedtrækkene af dets For- 

 hold ved høiere Temperaturer, fordi denne Side af Sagen 

 findes meget udførligt behandlet i flere Arbeider, der ere 

 le- tilgjengelige for Enhver, dei' ønsker et mere detailleret 

 Kjendskab til de mange Vanskeligheder, som Stangjernets 



