Om Jernet som KanonmateriaL 109 



efter den med Af kjølingen forbundne S vinden ikke længere 

 kunne udfylde det samme Volum, som tidligere. Som Følge 

 deraf ville dels de centrale Partier blive mere porøse, min- 

 dre tætte, dels vil der endog fremkomme fuldstændige Hul- 

 rum i det Indre, alteftersom Støbeblokkene ere mindre eller 

 større. Kan man derfor holde det øvre Parti af Blokken 

 tilstrækkelig flydende, efteråt de ydre Skikter allerede ere 

 stivnede, saa vil dette vedblive at afgive Metal til de nedre, 

 centrale Partier; dette Fænomen kakler man, som bekjendt. 

 Sugningen, og den derved fremkomne Suge trakt i Toppen 

 af en Staalblok liar man rigelig Anledning til at iagttage 

 overalt, livor Staal støbes, selv ved meget smaa Blokke. 

 Ved mindre Støbninger vil denne Sugetrakt efterhaanden 

 tabe sig nedover; men det siger sig selv, at den selv under 

 saadanne Omstændigheder ikke mangler sin Fortsættelse 

 nedigjennom Blokken, om den end kun fremtræder under 

 Skikkelse af utæt Guss; ved større Støbninger kan man 

 endog faa ordentlige Hulrum. 



Det er klart at man netop ved Kanontilvirkningen sær- 

 lig maa fæste sin Opmærksomhed paa denne Omstændighed, 

 fordi der i dette Tilfælde just stilles de største Fordringer, 

 om ikke til de aller inderste, saa dog til de mere centrale 

 Dele. For at modarbeide disse Ulemper, har man, som 

 bekjendt, ved Tilvirkningen af Rujernkanoner væsentlig to 

 Midler, for det første det saakaldte Død- eller Synkhoved, 

 og dernæst den Ftodmanske Methode med Hulstøbning og 

 Afkjøling fra inden, ved større Kanoner begge i Forening, 

 ved mindre kun det første. Dødhovedet er naturligvis og- 

 saa anvendeligt ved Staalstøbningen og vil ogsaa der gjøre 

 sin store Nytte, omend maaske ikke ganske i samme Grad, 

 som ved Rujernet, fordi Staalets Smeltepunkt og altsaa og- 

 saa den Temperatur, ved hvilken det gaar over fra flydende 



