Om Jernet som Kanonmaterial. 115 



nogen Grund til at antage, at en Smeltning og Støbniiig i 

 store Masser paa nogen Maade vil kunne forbedre Staalets 

 Kvalitet, medens man i Sugningen eller rettere i den ujevne 

 Svinden ubestridelig har en Aarsag til Svækkelse netop for 

 de Dele af Materialet, som har at bære Størsteparten af 

 Angrebet paa en Kanon; hvad Stangjernet angaar, saa vil 

 den Behandlingsmaade, som Forarbeidelsen til Kanoner med- 

 fører, (d. e. en fortsat Glødning, en Sveisning og tildels 

 Hamring i større Masser) nødvendigvis skade Kvaliteten, 

 tildels endog i betydelig Grad. Det andet Spørgsmaal, — 

 om den Tilvirkningsmaade, som den enkelte Jernvarietet 

 kræver, naar den skal anvendes til Kanoner, giver Anled- 

 ning til at forøge Kanonens Styrke, bortseet fra Forbedrin- 

 ger i selve Materialet og i Konstruktion — , maa naturlig- 

 vis for Stangjernets Vedkommende besvares bekræftende, 

 forsaavidtsom man tager Hensyn til Armstrong's Princip, 

 for andre Tilvirkningsmaader benegtende. Staalet stiller 

 sig i denne Henseende meget ugunstigt; dersom man ved 

 Staalkanoner kunde anvende Rodman's Methode eller andre 

 Fremgangsmaader, som i sine Virkninger ere overensstem- 

 mende med denne, hvilket, som sagt, ikke vides at være 

 skeet, vilde vistnok en væsentlig Del af Ulemperne (Ten- 

 sionerne) ryddes tilside, men de andre staa dog ligefuldt 

 tilbage. 



I begge disse Henseender er Rujernet alle 

 andre Jernvarieter langt overlegent. Naar man 

 imidlertid skal til at omhandle Rujernet som Kanonmaterial, 

 og man ikke kan være med paa at underskrive den Døds- 

 dom, som saa almindehg er fældet over dette Material, har 

 man den ubehagelige Følelse af, at skulle arbeide mod 

 Strømmen, mod en stærk Opinion. Efteråt nemUg de tid- 

 ligere omhandlede Bevægelser i Anledning af Kanonmateri- 



8* 



