126 C. W. Carstens. 



byde, vil man dog altid faa et Produkt, hvor Strækbarheden 

 er meget ringe og saaledes Grændsen for de tilladelige per- 

 manente Formforandringer forholdsvis meget snever, — hvor 

 den spröde Speiljernsubstants, Jernkarburetet, eller dets 

 Stedfortrædere, Jernets kemiske Forbindelser med Svovl, 

 Fosfor eller Silicium, endnu er saa stærkt og saaledes le- 

 præsenteret, at Massen fremdeles, helt eller stykkevis, vil 

 være sprød nok, til at en enkelt tilfældig Forstærkelse af 

 de angribende Kræfter eller endog de ordinære Kræ^fter 

 under uheldige Omstændigheder let kunne beskadige Kanon- 

 løbet og foraarsage en liden Spalte, og det er jo allerede 

 mere, end nok; i denne Henseende spille rimeUgvis de i 

 Slutningen af første Afsnit kortelig berørte Prøveskud en 

 ikke uvæsentlig Rolle. Er Løbet først beskadiget i en Ru- 

 jernkanon, viser Erfaring, hvor snart det tager Overhaand; 

 dan angribende Kraft faar ligesom „en større Va'gtstangs- 

 arm at virke paa.'' For at kunne være tryg for en saadan 

 tilfældig liden Beskadigelse, der sikkert og hurtigt forer til 

 Kanonens Ødehuggelse, fordres et mere strækbart Material, 

 og man har saaledes i denne Omstiindighed atter en Be- 

 kræftelse paa, at et Material med stor absolut Fasthed vist- 

 nok kan give en stærk Kanon; men der vil altid ved en 

 saadan klæbe en Usikkerhed, som kun en større Stræivbar- 

 hed kan raade Bod paa. 1 denne Forbindelse kan det væu-e 

 af Interesse at minde om, at man i Finspång ved den Rod- 

 manske Methode med Afkjøling fra inden har forladt den 

 tidligere anvendte Vandaf kjøling, fuidi Løbet derved blev 

 hærdet stæ'rkere, end tjenligt var, og istedet indfort en Luftaf- 

 kjøling; delte peger ubestridelig i samme Retning. At det 

 ordinære Kanonrujern i Virkeligheden indeholder en temme- 

 lig anselig Mængde af det sjnode Jernkarburet, beviser ogsaa 

 de Analyser, man iiar af Kanunrujern fra Tyskland, Sverige 



