Om Jernet som Kanonmaterial. 127 



og navnlig Amerika, livor der er gjort mere omfattende 

 Forsøg med Råjernets Anvendeliglied til Kanoner, end noget 

 Sted i Europa. Ved at gjennejngaa disse finder man, at 

 Mæng^len saavel af kemisk bundet Kulstof, som af Grafit 

 stedse bevæger sig omkring 2 Procent med paafaldende 

 smaa Variationer, dog saaledes at Mængden af kemisk bun- 

 det Kul i Regelen er lidt mindre, end af Grafit. Paa denne 

 Maade synes det forstaaeligt, hvorledes to Rujernkanoner, 

 der have alle mulige Betingelser for at være ganske Uge i 

 enhver Henseende, dog kunne vise en saa høist forskjellig 

 Grad af Holdbarhed. 



Ligesom vi tidligere have seet, at man i en større Ud- 

 vikling af Strækbarheden har at søge Hjelpemidlet mod den 

 ene Hovedanke mod Ptujernet, dets Svaghed i Almindelighed 

 ligeoverfor en voldsommere Krudtexplosion, sværere Ladnin- 

 ger, saaledes faar man i det her berørte Forhold en direkte 

 Antydning af den Vei man har at følge for at medarbeide 

 den anden Hovedanke mod Rujernkanoner, deres Lunefuld- 

 hed, deres Upaalidelighed i den Forstand, at af to Kanoner, 

 der have alle Forudsætninger for at være ganske ens, kan 

 den ene vise sig udmærket, den anden slet, uden at man 

 er i Besiddelse af nogetsomhelst Middel til paa Forhaand 

 at afgjøre dette; det er atter ved at sørge for en passende 

 Udvikling af Strækbarheden. Man kan derfor visselig med 

 fuld Sandhed sige, at det egentlige Kjernepunkt ved 

 Spørgsmaalet om Rujernets Anvendelse til Kano- 

 ner ligger i Vanskeligheden ved at fjerne dette 

 Materiales naturlige Sprødhed og tilveiebringe en 

 saadan Grad af Strækbarhed, at man kan faa den 

 rette Kombination af denne Egenskab med Fast- 

 he den. Man kan saaledes formentlig stille Spørgsmaalet 

 om Rujernkanonernes Fremtid under en anden Form, — 



