128 . C, W. Carstens. 



hvorvidt det er muligt at meddele Rujernet en 

 større Grad af Strækbarlied, end det ordinært be- 

 sidder, uden at Fastheden lider derunder — . Det 

 falder derfor ind under vor Opgave specielt at betragte, 

 hvorledes de Behandlingsmaader af Rujernet, som man har 

 til sin Disposition ved dets Forarbeidelse til Kanoner, stille 

 sig med Hensyn paa Udviklingen af denne Egenskab. 



Af alle Jernvarieteter besidder som sagt, Stangjernet 

 den høieste Grad af Strækbarhed, og jo mere et Produkt 

 nærmer sig til dette, desto mere udviklet maa derfor ogsaa 

 denne Egenskab antages at være, hvad ogsaa Erfaring be- 

 kræfter. Da nu Rujernet er en mekanisk Blanding af 

 metalUsk Jern med Jernkarburet og Grafit i meget varie- 

 rende Forhold, kan altsaa et saadant kun nærme sig Stang- 

 jernet derved, at den metalliske Substants bliver saa frem- 

 trædende, som muligt, medens de to øvrige Blandingsdele 

 træde saameget i Baggrunden, som muligt er, uden at Pro- 

 duktet taber Karakteren af Rujern. I Indledningen til for- 

 rige Afsnit have vi videre seet, at alt h vidt Rujern er en 

 Blanding af metallisk Jern med Jernkarburet, hvor dog Gra- 

 ft ten aldrig mangler, og alt graat Jern væsentlig er en 

 Blanding af metallisk Jern med Grafit, hvor dog heller ikke 

 Jernkarburetet nogensinde mangler og stundom endog kan 

 være tilstede i betydelig Mængde, — at altsaa snart den 

 sprøde Speiljenisubstants, Jernkarbm-etet, er den overvei- 

 ende Tilblanding til det metalliske Jern, snart igjen Grafi- 

 ten. Da det nu efter dot Foregaaende er en Hovedopgave 

 ved Rujernets Anvendelse til Kanoner at reducere dette 

 ^laterials naturlige Sprødhed til et Mininuini, folger deraf 

 direkte, at vi her fortrinsvis have at rette vor Opmærksoni- 

 hed paa de Rujernvarieteter, hvor .lenikarburetet af Natu- 

 ren er saa lidet fremtrædende, som muligt, og som altsaa 



