132 C. W. Carstens. 



Stangjern til et Eujern bliver saaledes simpelthen denne, 

 at Proeeotmængden af den metalliske Blandigsdel i Rujer- 

 net forøges, af Jernkarbiiret og Grafit derimod forringes i 

 Forhold; for Grautens Vedkommende vil man kunne opnaa 

 en yderligere Forringelse derved, at endel Grafit vil kunne 

 forbrændes, om saadant behøves, under selve den eller ret- 

 tere de Omsmeltninger, hvorved Blandingen iværksættes. 

 Naar man dertil erindrer, at et Rujerns Fasthed for en 

 temmelig væsentlig Del ikke alene er afhængig af Grafitens 

 Mængde, men ogsaa af dens Optræden og Fordeling i Mas- 

 sen, hvilket igjen bestemmes af den Temperatur, der her- 

 sker i Smelteapparatet, og af Aflvjølingsforholdene, saa ser 

 man, at man ved denne Methode saaledes, som ved ingen 

 anden, har det i sin Magt at regulere det indbyrdes For- 

 hold af Rujernets tre Blandingsdele, der bestemmer Produk- 

 tets hele Karakter og Habitus; specielt vil man ved denne 

 Methode, isan* naar man gaar ud fra et passende Rujern, 

 være istand til at trænge det sprøde Jernkarburet noget 

 tilbage og til at forøge den metalliske lilandingsdel 

 og dermed Produktets Stræ>kbarhed, — Alt, som 

 vi skulle so, uden at forringe dets absolute og re- 

 lative Fasthed. Hensynet til Produktets Smeltbarhed 

 sætter dog for denne Tilblanding af Stangjorn en Grændse. 

 som man vel maa vogte sig for at overskride; thi det er 

 naturligvis en Hovedbetingelse for Produktets l^rugbarhed, 

 at (Ut ved Siden af de nye Egenskaber, dot paa denne 

 Maade erhverver, endnu med Hensyn paa Smeltbarhed kan 

 stille sig i Kujoriu'ts lUvkke, — at det endnu er saavidt 

 kulstofholdigt (isior Grafit), at dot kan smeltes omtrent lige- 

 saa let, som det graa Rujern. Overskrides denne Gra>ndse 

 i iiogon väsentlig (irad, tabor Produktet na-stoii hole sit 

 Niord. da dot isaafald. naar Siuolliiiim-on skulde IVoiubvde 



