138 a w. Carstens. 



I teknisk Henseende er der saaledes ingen Vanskeligheder 

 at tale om, medens Produktets Egenskaber i ganske særlig 

 Grad synes at pege hen paa Kanontilvirkningen. 



Ved Bedømmelsen af et Material faar man nemlig baade 

 rførst og sidst skjelne strengt mellem de forskellige Anven- 

 delser, da det naturligvis or ligesaa meningsløst at forlange, 

 at et og samme Material skal være ligegodt til ethvert Brug, 

 som at ^ille gjøre de samme Fordringer gjeldende i alle 

 Tilfælder. Hvad en ündladelse i denne Henseende kan føre 

 til, vil Staalet kunne fortælle tilstrækkeligt om. Ser man 

 hen til det simple, ordinære Støberi, og tildels endog naar 

 man tager Hensyn til Jernstøberiets Arbeide i Maskin- og 

 Bygningsfagets Tjeneste, ville de Tilfælder, hvor Stirling- 

 metallets karakteristiske Egenskaber, dets Strækbarhed i 

 Forbindelse med en betydelig Fastlied, kunne komme til sin 

 fulde Ret, blive blotte Undtagelser og ingenlunde Regelen. 

 Efter de forudgaaende Betragtninger over de Krav, som 

 maa stilles til et Kanonmaterial, indsees derimod ikke ret- 

 tere, end at Stirlingmetallet netop som Kanonmaterial maa 

 være paa sin rette Plads, og at det til denne Anvendelse 

 maa besidde et ubetinget Fortrin fremfor noget andet Ka- 

 nonrujern. At man ved en hensigtsmæssig Anvendelse af 

 Stirlings Methode maa kunne skaffe sig Støbejernkanoner, 

 der baade ere stærkere og paalideligere, end de almindelige 

 Rujernkanoner, tør man vel saa temmelig sikkert kunne 

 forudsige; derimod vilde det naturligvis være Daarskab paa 

 Forhaand, udcMi foregaaende Experiment, at ville udtale nogen 

 Formodning om, hvorlangt man i denne Henseende kan 

 drive det, og specieltlivoi'langt man med Hensyn paa Styrke 

 og Paalid(dighed kan nærme sig til Staalkanoner. Kun For- 

 søg med Kanoner, arbeidede efter Stirlings Methode, ville 

 kunne afgjøre dette, og saadanne Forsøg ere efter alt ganske 



